РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2020 р.Справа № 905/2373/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс"

про стягнення 874 931, 88 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" про стягнення 171 184, 68 грн., у тому числі 130 488, 54 грн - пені, 13 363, 00 грн - пені та 27 333, 14 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строки оплати товару, визначені умовами договору № КС/125-18 від 01.01.2018.

Ухвалою від 20.01.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/2373/19, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

На електронну адресу Господарського суду міста Києва представник позивача подав заяви про збільшення розміру позовних вимог, які за своїм змістом є ідентичними. Відповідно до поданих заяви просить суд стягнути з відповідача 874 931, 88 грн, у тому числі 703 747, 20 грн - основного боргу, 130 488, 54 грн - пені, 13 363, 00 грн - 3 % річних, 27 333, 14 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд прийняв подану позивачем заяву до розгляду.

На електронну адресу Господарського суду міста Києва представник позивача подав заяви про збільшення розміру позовних вимог, які за своїм змістом є ідентичними. Відповідно до поданих заяви просить суд стягнути з відповідача 874 931, 88 грн, у тому числі 703 747, 20 грн - основного боргу, 130 488, 54 грн - пені, 13 363, 00 грн - 3 % річних, 27 333, 14 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд прийняв подану позивачем заяву до розгляду.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 09.04.2020 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи № 905/2373/19 за правилами загального позовного провадження та клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву.

Відповідач зазначив, що існує необхідність у розгляді справи з викликом сторін.

Враховуючи, що відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставами для розгляду справи № 905/2373/19 в порядку загального позовного провадження, тобто доказів щодо обґрунтованості своїх заперечень, суд не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Суд зауважує, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини першої та третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на вищенаведене, а також те, що відповідачем одночасно із поданням клопотання не подано письмового відзиву, суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" у задоволенні клопотання.

Судом враховано, що відповідно до підпункту 3 пункту 11 розділу І Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ X Господарського процесуального кодексу України "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами від 04.05.2020 р.) продовжено запроваджений карантин в Україні через спалах у світі коронавірусу COVID-19 до 22 травня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 500) продовжено запроваджений карантин в Україні через спалах у світі коронавірусу COVID-19 до 31 липня 2020 року.

З огляду на викладене, суд встановив, що у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд, а також з огляду на закінчення 06.08.2020 р. продовжених зазначеними вище змінами до ГПК строків, суд вважає необхідне здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (далі-позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" (далі - відповідач) 01 січня 2018 року укладено договір № КС/125-18, відповідно до якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу товар на умовах та в порядку, визначених договором. Номенклатуру, кількість, ціну, строк поставки, гарантійний строк, а також вимоги до маркування та упаковки товару сторони погоджують в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Строк дії договору відповідно до пункту 12.3 договору № КС/125-18 від 01.01.2018 сторони погодили з моменту підписання сторонами до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань.

Відповідно до пункту 7.1 договору № КС/125-18 від 01.01.2018 поставка товару здійснюється згідно специфікацій, підписаних сторонами.

Як свідчать матеріали справи, у період з січня 2018 року по травень 2019 року позивач поставив, а відповідач прийняв метабісульфіт натрію на загальну суму 1 084 636, 80 грн, що підтверджується специфікаціями № 13 від 25.01.2019 на суму 92 307, 60 грн, № 12 від 01.11.2018 на суму 96 969, 60 грн, № 11 від 26.10.2018 на суму 127 925, 28 грн, № 10 від 03.10.2018 на суму 460 605, 60 грн, № 15 від 26.03.2019 на суму 283 920, 00 грн, № 14 від 05.03.2019 на суму 24 960, 00 грн, видатковими накладними № РН-0002060 від 14.11.2018 на суму 363 636, 00 грн, № РН-00137 від 28.01.2019 на суму 42 890, 40 грн, № РН-00136 від 28.01.2019 на суму 96 969, 60 грн, № РН-00135 від 28.01.2019 на суму 126 806, 40 грн, № РН-00134 від 28.01.2019 на суму 96 969, 60 грн, № РН-00631 від 12.04.2019 на суму 24 960, 00 грн, № РН-00630 від 12.04.2019 на суму 48 484, 80 грн, № РН-00632 від 12.04.2019 на суму 21 840, 00 грн, № РН-00660 від 152 880, 00 грн, № РН-00864 від 22.05.2019 на суму 109 200, 00 грн, довіреностями № 30077 від 06.11.2018, № 30218 від 25.01.2019, № 30217 від 25.01.2019, № 30216 від 25.01.2019, № 30215 від 25.01.2019, № 30983 від 12.04.2019, № 30982 від 12.04.2019, № 30981 від 12.04.2019, № 31184 від 20.05.2019, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Положеннями пункту 4.2 договору № КС/125-18 від 01.01.2018 передбачено порядок оплати: на протязі шістдесяти календарних днів з дати поставки кожної конкретної партії товару, зазначеної у відповідній специфікації до договору та отримання належним чином оформленого рахунку від позивача.

Втім відповідач, в порушенням умов договору № КС/125-18 від 01.01.2018 у повному обсязі не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 703 747, 20 грн.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов`язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Основні зобов`язання, що виникли внаслідок укладення сторонами договору № КС/125-18 від 01.01.2018 у позивача - це поставка і передача товару, у відповідача - прийняття товару та оплата його вартості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки факт поставки товару позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати вартості товару у повному обсязі суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 703 747, 20 грн є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач вчинив господарське правопорушення, яке полягало у невиконанні прийнятих на себе зобов`язань за господарським договором в частині сплати заборгованості за товар.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов`язання сталось не з його вини.

Згідно частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 10.1 договору № КС/125-18 від 01.01.2018 передбачено, що у випадку порушення строків оплати вартості товару, передбачених даним договором, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 130 488, 54 грн - пені визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов`язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є обгрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 13 363, 00 грн - 3 % річних, 27 333, 14 грн. - інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, які саме заходи були вжиті ним з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань у строки, погоджені сторонами у договорі.

Враховуючи наведене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" (02122, м. Київ, вул. Магнітогорська, будинок 1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, будинок 29-А, ) 703 747 (сімсот три тисячі сімсот сорок сім) грн 20 коп. - основного боргу, 130 488 (сто тридцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 54 коп. - пені, 13 363 (тринадцять тисяч триста шістдесят три) грн 00 коп - 3 % річних, 27 333 (двадцять сім тисяч триста тридцять три) грн. 14 коп. - інфляційних втрат та 13 123 (тринадцять тисяч сто двадцять три) грн. 98 коп. - судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду в строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна