ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.08.2020 Справа №905/945/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Калітіній К.А.,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Груп», м.Дніпро,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька обл.,

про стягнення 133724,43грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився, -

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сота Груп», м.Дніпро, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 08.05.2020 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька обл., про стягнення 133724,43грн., з яких:

- сума основного боргу у розмірі 125111,08грн. на підставі договору поставки №2318-ДУ від 01.02.2018;

- пеня у розмірі 6255,55грн. на підставі п.6.8 договору поставки №2318-ДУ від 01.02.2018;

- 3% річних у розмірі 1735,75грн. та інфляційні нарахування у розмірі 622,05грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

З дотриманням приписів ст.32 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/945/20 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 25.05.2020 прийнято позовну заяву б/н від 08.05.2020 до розгляду та відкрито провадження у справі №905/945/20; визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 23.06.2020; встановлено строк позивачу для надання: відповідно до ст.ст.166, 251 Господарського процесуального кодексу України відповіді на відзив до 23.06.2020, у разі отримання відзиву на позову заяву за станом на цю дату, а також постановлено надати належним чином оформлені розрахунки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, копію вимоги від 26.03.2020, посилання на яку містить позов, проте фактично суду не надано, у строк згідно ч.2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, а саме не більш ніж 10 днів з дня вручення даної ухвали суду; встановлено строк відповідачу для надання: відповідно до ст.ст.165, 251 Господарського процесуального кодексу України відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову у строк дії карантину, але не пізніше 15 днів з моменту його закінчення; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання; без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконано умови договору поставки №2318-ДУ від 01.02.2018 з оплати поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість та підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, у копіях: договір поставки №2318-ДУ від 01.02.2018 із специфікаціями до нього від 04.09.2019, 02.10.2019, 21.10.2019; видаткові накладні: №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №171 від 22.10.2019 №173 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.525, 526, 530, 549, 550, 610 - 612, 624, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216-218, 230-232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

09.06.2020 від представника позивача отримано заяву №б/н від 03.06.2020 на виконання ухвали Господарського суду Донецької області від 25.05.2020, до якої додано належним чином оформлені: розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань; копія претензії (вказана в додатках як «копія вимоги від 26.03.2020»).

23.06.2020 від представника відповідача на електронну поштову адресу суду надійшло клопотання №б/н б/д по справі №905/945/20, у якому просить відкласти розгляд справи призначений на 23.06.2020 о 12.00год.; продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» строк на надання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву по справі №905/945/20 на строк протягом 15 днів з дати завершення обмежувальних карантинних заходів в країні.

Вказане клопотання задоволено судом в частині відкладення розгляду справи, в іншій частині клопотання залишено без розгляду, про що відображено в ухвалі суду від 23.06.2020.

Ухвалою суду від 23.06.2020 відкладено розгляд справи на 12.08.2020.

08.07.2020 від позивача на адресу суду надійшли пояснення від 06.07.2020, у яких зазначено, що претензія, мова про яку йдеться у позові, датується 23.03.2020, тобто її складено у цю дату, а направлено її відповідачу 26.03.2020, просить суд долучити до матеріалів справи цю претензію від 23.03.2020 та вважати виконаними вимоги ухвали суду від 25.05.2020. До пояснень додано у копіях претензію б/н від 23.03.2020 та фіскальний чек АТ «Укрпошта» ВПЗ №1 ПН55 лист реком 783 із витягом трекінгу поштового відправлення веб-сайту АТ «Укрпошта».

Долучено до матеріалів справи.

Відповідачем відзив суду не представлено.

Явка представників сторін у судове засідання не вимагалась.

Процесуальні документи у даній справі було скеровано на юридичну адресу відповідача та отримано останнім, про що свідчать наявні у матеріалах справи зворотні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Одночасно, ухвали Господарського суду Донецької області розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, який створений для відкритого безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України до судових рішень.

Слід зазначити про відсутність заяв або клопотань з боку відповідача, якими повідомлялось про наявність перешкод задля належного використання наданих процесуальним господарським законодавством України прав та виконання покладених на цю особу обов`язків, у тому числі щодо надання відзиву, письмових пояснень тощо.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, з дотриманням завдань, принципів господарського судочинства (ст.2 Господарського процесуального кодексу України) та розумності строків для вчинення процесуальної дії (ст.114 Господарського процесуального кодексу України), основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення Господарського процесуального кодексу України чинні на теперішній час, з урахуванням п.2 р.ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №731-ІХ від 18.06.2020, суть спору, загальну тривалість розгляду справи, те, що судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, беручи до уваги відсутність на теперішній час клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами, введеними законодавчими актами на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019), було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст.42 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв`язку) відповідних доказів до суду, та не встановлено дійсної наявності перешкод, які виникли, у зв`язку з введенням такого карантину, у реалізації процесуальних прав учасниками процесу, що може вплинути на розгляд справи по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, як і для оголошення перерви у справі, та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази, суд дійшов висновку щодо такого.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч.1 ст.174 Господарського кодексу України).

Данні норми кореспондуються з положеннями ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України.

01.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОТА ГРУП» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (покупець, відповідач) укладено договір поставки №2318-ДУ, строком дії у відповідності до його п.8.1 до 31.12.2019, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Оцінивши зміст зазначеного договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як свідчать фактичні обставини справи, договір поставки №2318-ДУ від 01.02.2018 підписано та скріплено печатками з обох сторін, містить суттєві умови для такого виду договорів визначені законом, недійсним не визнано, а отже є таким, що породжує права та обов`язки для його сторін.

Так, в силу статті 265 Господарського кодексу України, статті 712 і 655 Цивільного кодексу України, відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно з п.1.2 договору покупець зобов`язується прийняти та оплати продукцію, що поставляється у його власність у відповідності з умовами даного договору.

Продукція приймається покупцем на підставі даних: - за кількістю - відповідно до фактичної кількості продукції, поставленої в узгоджене місце призначення поставки; - за якістю - відповідно до якісних показників, зазначених в сертифікаті якості заводу-виробника, паспорті, а також відповідно до технічних характеристик та інших додаткових вимог до даної продукції, обумовлених сторонами у відповідних специфікацій до даного договору (п.2.6 договору).

Відповідно до п.2.12 договору, у разі якщо в результаті приймання продукції буде встановлено, що фактичні показники кількості та/або якості та/або асортименту та/або комплектності не відповідають даним зазначеним в товаросупроводжувальній документації, сертифікаті якості завода - виробника, паспорті, ТУ або іншої документації, передбаченої для виду продукції, що постачається, а також у разі поставки постачальником продукції не узгодженої сторонами у відповідних специфікаціях, покупець має право: - відмовитись від прийняття продукції та оплати її вартості, а у випадку здійснення попередньої оплати продукції, вимагати повернення сплачених грошових коштів. Повернення грошових коштів повинно бути здійснено постачальником протягом 10 календарних днів з дати відправлення покупцем письмової вимоги постачальнику; - на заміну продукції; - прийняти продукцію зі зменшенням її ціни залежно від показників невідповідності якості та/або кількості та/або асортименту та/або комплектності продукції. Повернення продукції здійснюється в порядку передбаченому п.2.5 цього договору, при наявності попередньої оплати у розмірі витрат, пов`язаних з поверненням продукції.

Пунктом 4.1 договору визначено, що поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Відповідно до п.4.2 договору, умови поставки продукції - DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов та застережень, що містяться в даному договорі та/або відповідних специфікацях до даного договору. Узгоджене місце призначення поставки визначається сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, пов`язані з поставкою продукції, до момента її поставки в узгоджене місце призначення поставки.

За умовами п.4.3 договору постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні документи: рахунок, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну), сертифікат якості заводу виробника та/або паспорт, сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації), дозвіл Держпраці/діючий дозвіл Держгірпромнагляду у випадку, якщо отримання даного документу обов`язково згідно норм чинного законодавства), інструкцію (керівництво) з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п.2.4 даного договору. Не обмежуючись переліком, визначеним у даному пункті договору, покупцю надається виключне право визначати перелік документів згідно чинного законодавства України та/або виходячи зі специфіки продукції, які повинні бути представлені постачальником в строки, визначені в даному пункті договору. Документи (крім податкових накладних), постачальник зобов`язується надати покупцю разом із поставленою продукцією.

Пунктом 4.4 договору сторони обумовили, у разі поставки продукції без товаросупровідної документації, що спричинить неможливість здійснення приймання продукції за кількістю, якістю, асортиментом, комплектністю, покупець має право відмовитись від приймання продукції, що надійшла. У такому разі, повернення продукції здійснюється у порядку, передбаченому п.2.5 договору.

Згідно п.4.5 договору, покупець вправі затримати оплату за продукцію у разі ненадання та/або несвоєчасного надання оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів, надання або передача яких постачальником є обов`язковою в силу договору, при цьому, покупець не несе відповідальності за таку затримку оплати.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (п.4.7 договору).

За визначенням п.4.8 договору, зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі та специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (п.4.9 договору).

Згідно п.5.1 договору загальна сума договору визначається сумою всіх специфікацій, які є невід`ємними частинами даного договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від погодженої до поставки кількості, загальна вартість договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки продукції складає +/-10%, якщо інше не визначено сторонами у відповідних специфікаціях до договору. В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 124848000,00грн. з ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця.

Ціни на продукцію, що постачається постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору передбачено, з метою контролю виконання договірних зобов`язань за цим договором, а саме: правильного оформлення первинних та платіжних документів, сторони зобов`язуються зазначати у них номер та дату даного договору. При надходженні грошових коштів на поточний рахунок постачальника від покупця, сторони обумовлюють, що у будь-якому випадку вони надходять у рахунок оплати продукції, що постачається постачальником.

Сторонами підписано специфікації від 04.09.2019, 02.10.2019, 21.10.2019 до договору поставки №2318-ДУ від 01.02.2018, в яких узгоджено номенклатурний номер, найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, одиницю виміру, кількість, ціну, вартість, строк поставки, код згідно УКТ ВЕД, код поставки, всього на суму 165235,60грн.

В пунктах 3, 5, 6 специфікацій від 04.09.2019, 02.10.2019, 21.10.2019 визначено, що кількість продукції, що постачається, може бути змінена у межах (толеранс) плюс/мінус 10%; розрахунки за поставлену за вказаними специфікаціями продукцію здійснюються в порядку та строки, передбачені договором; постачальник, окрім документів, визначених у договорі, зобов`язаний надати покупцю наступні документи: видаткову накладну, рахунок-фактуру, сертифікат якості заводу-виробника, товарно-транспортну накладну.

В специфікації від 04.09.2019 визначені умови поставки, місце призначення поставки: згідно Інкотермс 2010, DDP склад покупця, шахта «Добропільська», м.Добропілля, вул.Київська-1, Донецька область; шахта «Новодонецька» м.Білозерське, Донецька область, відправлення Новою поштою - с.Курицине, Олександрвський район, Донецька область (проммайданчик шахти «Новодонецька»), філія «Добропільське енергопідприємство» м.Добропілля, вул.Восточна, 1, Донецька область.

Згідно специфікації від 02.10.2019 умови поставки, місце призначення поставки: згідно Інкотермс 2010, DDP склад покупця, ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»: шахта «Новодонецька» м.Білозерське, вул.Будівельна, 13, Донецька область, відправлення Новою поштою - с.Курицине, Олександрвський район, Донецька область (проммайданчик шахти «Новодонецька»); шахта «Піонер», смт.Новодонецьке, Донецька область, Добропільський район, без зазначення вулиці; відправлення Новою поштою - с.Новоіверське, Олександрвський район, Донецька область (проммайданчик шахти «Піонер»), філія «Добропільське енергопідприємство» м.Добропілля, вул.Восточна, 1, Донецька область, філія «Добропільська автобаза» - м.Добропілля, вул.Комунальна, 8.

Відповідно до специфікації від 21.10.2019 умови поставки, місце призначення поставки: DDP («Інкотермс 2000»),склад покупця, ш.«Піонер»: 85010, Донецька область, Добропільський район, смт.Новодонецьке.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні складатись під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Системний аналіз Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та інших підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку на підприємствах свідчить про те, що у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів на підставі первинних документів. Останні для надання їм юридичної сили доказовості в розумінні статті 76-77 Господарського процесуального кодексу України повинні мати крім обов`язкових реквізитів додаткові в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій. Тобто, в якості доказу первинні документи мають містити повні дані про конкретні господарські операції та підставу їх здійснення.

Як свідчать матеріали справи, позивач здійснив поставку відповідачу продукції, найменування якої обумовлено у специфікаціях від 04.09.2019, 02.10.2019, 21.10.2019, за видатковими накладними: №166 від 22.10.2019 фактично на суму 21735,00грн., №167 від 22.10.2019 фактично на суму 5040,00грн., №168 від 22.10.2019 фактично на суму 39537,28грн., №171 від 22.10.2019 фактично на суму 17615,34грн., №173 від 22.10.2019 фактично на суму 41083,50грн., №177 від 22.10.2019 фактично на суму 99,96грн., що загалом становить 125111,08грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Відповідачем продукцію прийнято, що підтверджується підписами осіб покупця на цих первинних документах зі штампом підприємства.

Наведені видаткові накладні містять посилання на договір №2318-ДУ від 01.02.2018, як на правову підставу здійснення господарської операції, предмет поставки відповідає виду продукції, постачання якої визначено договором.

Доказів наявності заперечень щодо кількості переданого товару, а також порядку передачі та інших зауважень суду не надано, з матеріалів справи не вбачається.

З огляду фактичне прийняття продукції за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №171 від 22.10.2019 №173 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019 із посиланням на договір №2318-ДУ від 01.02.2018, у відповідності до його п.5.3, відповідач не скористався правом, передбаченим п.2.12, п.4.4 договору. За цих обставин слідує висновок, що покупцем поставка у межах договору за вказаною первинною документацією є погодженою без зауважень.

Отже, за викладених обставин, факт виконання обов`язку щодо передачі продукції у відповідності до норм статті 664 Цивільного кодексу України та умов, визначених означеним договором, є доведеним.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.4 договору передбачено, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 30 календарний день з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Остаточні взаєморозрахунки між покупцем та постачальником проводяться на підставі даних якості, кількості, асортименту та комплектності продукції, визначених відповідно до розділу 2 цього договору (п.5.5 договору).

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

За приписами ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем ??закінчення строку є перший за ним робочий день.

Слід зазначити, що відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

Так, виходячи з наведених положень Цивільного кодексу України, поряд із вищевикладеними нормами чинного законодавства України, підписання покупцем видаткової накладної фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, що є підставою виконання обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Судом також звернуто увагу на відсутність у представлених суду накладних будь-яких зауважень, які б свідчили про невиконання постачальником вимог п.4.3 договору та п.6 специфікацій до нього від 04.09.2019, 02.10.2019, 21.10.2019 в частині надання покупцю перелічених у них документів.

Доказів, що вказують на невиконання постачальником вимог п.4.3 договору суду не представлено.

Відтак, не встановлено підстав застосування п.4.5 договору.

Як свідчать фактичні обставини справи, представниками відповідача на видаткових накладних зазначено дати отримання продукції, а саме: за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019 - продукцію отримано 24.10.2019, за видатковою накладною №171 від 22.10.2019 - продукцію отримано 23.10.2019. На видатковій накладній №173 від 22.10.2019 дата отримання продукції покупцем не зазначена, відповідно відсутні підстави вважати її отриманою в іншу дату, ніж дата складання даного первинного документу, тобто 22.10.2019.

Отже, беручи до уваги викладені умови оплати та дати поставок за спірними видатковими накладними відповідно до п.4.7 договору, з урахуванням ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, відповідач повинен розрахуватись із позивачем за отриману ним продукцію за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019 на загальну суму 66412,24грн. - 25.11.2019, за видатковою накладною №171 від 22.10.2019 у сумі 17615,34грн. - 22.11.2019, за видатковою накладною №173 від 22.10.2019 у сумі 41083,50грн. - 21.11.2019.

Проте, як слідує з обставин справи, відповідачем за отриману продукцію розрахунок у строк встановлений договором поставки не здійснено.

За твердженням позивача, 26.03.2020 направлено відповідачу претензію про сплату, зокрема, суми заборгованості за означеними зобов`язаннями у загальному розмірі 125111,08грн., яка не виконана на дату звернення із розглядуваним позовом.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, грошове зобов`язання покупця перед постачальником з оплати отриманої продукції загальною вартістю 125111,08грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Дані обставини у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України не спростовано, протилежного з матеріалів справи не вбачається.

З огляду на наведене, позовні вимоги у частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими, доведеними належним чином, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно п.6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Відповідно до наданого розрахунку, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення суму пені в загальному розмірі 6255,55грн., виходячи з такого: за результатами наданого позивачем розрахунку пені із застосуванням розміру подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості у розмірі 66412,24грн. (за видатковими накладними № 166 від 22.10.2019, 167 від 22.10.2019, 168 від 22.10.2019, 177 від 22.10.2019) за період прострочення з 23.11.2019 по 08.05.2020 - її розмір становить 7181,62грн., від суми заборгорваності 17615,34грн. (за видатковою накладною №171 від 22.10.2019) за період прострочення 22.11.2019 по 08.05.2020 - становить 1919,83грн., від суми заборгованості 41083,50грн. (за видатковою накладною №173 від 22.10.2019) за період прострочення з 21.11.2019 по 08.05.2020 - становить 4512,43грн., що в кожному випадку перевищує 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції. Таким чином, позивачем застосовано обмеження, встановлене п.6.8 договору в частині нарахування пені, 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції дорівнює 6255,55грн.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, у тому числі за допомогою програми "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН", із застосуванням розміру подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, правомірність періодів її нарахування, суд дійшов висновку про те, що відповідно до встановленого строку оплати (п.5.4 договору), з урахуванням приписів ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019 є 26.11.2019, за видатковою накладною №171 від 22.10.2019 - 23.11.2019, за видатковою накладною №173 від 22.10.2019 - 22.11.2019. Відтак, у цій частині визначені дати позивачем відхилено судом, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи.

З огляду на таке, судом здійснено перерахунок пені, а саме:

- за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019 на загальну суму 66412,24грн. за період з 26.11.2019 по 08.05.2020, розмір пені складає 7002,44грн.;

- за видатковою накладною №171 від 22.10.2019 на суму 17615,34грн. за період з 23.11.2019 по 08.05.2020, розмір пені складає 1902,23грн.

- за видатковою накладною №173 від 22.10.2019 на суму 41083,50грн. за період з 22.11.2019 по 08.05.2020, розмір пені складає 4471,38грн.

При цьому, п.6.8 договору встановлює обмеження щодо розміру пені, який підлягає сплаті покупцем у випадку несвоєчасної оплати продукції, - не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Дослідив дане, вбачається перевищення 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції при розрахунку пені за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №171 від 22.10.2019 №173 від 22.102.019, №177 від 22.10.2019, 5% вартості поставленого та неоплаченого своєчасно товару дорівнюють у загальній сумі 6255,55грн.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, нарахованої за несвоєчасне виконання оплати продукції поставленої згідно видаткових накладних №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №171 від 22.10.2019 №173 від 22.102.019, №177 від 22.10.2019 - у сумі 6255,55грн., та погоджується з позивачем у цій частині.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань від простроченої суми.

Прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов`язок сплати суми боргу з урахуванням встановленного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов`язку щодо сплати відповідних сум.

За розрахунком позивача сума інфляційних витрат фактично нарахована за період з грудня 2019 року по березень 2020 на суму 125111,08грн. та визначена в сумі 622,05грн.

Перевіривши підстави та арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про їх правомірність, внаслідок чого позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у загальному розмірі 1735,75грн. відповідно до наступного розрахунку: від суми заборгованості у розмірі 66412,24грн. (за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019) за період прострочення з 23.11.2019 по 08.05.2020 - у розмірі 917,03грн., від суми заборгорваності 17615,34грн. (за видатковою накладною №171 від 22.10.2019) за період прострочення 22.11.2019 по 08.05.2020 - у розмірі 244,68грн., від суми заборгованості 41083,50грн. (за видатковою накладною №173 від 22.10.2019) за період прострочення з 21.11.2019 по 08.05.2020 - у розмірі 574,04грн.

Судом, з урахуванням встановленого вище щодо періоду прострочення, за допомогою програми "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН", здійснено перерахунок цих вимог, 3% річних з простроченої суми складають:

- за видатковими накладними №166 від 22.10.2019, №167 від 22.10.2019, №168 від 22.10.2019, №177 від 22.10.2019 на загальну суму 66412,24грн. за період з 26.11.2019 по 08.05.2020 - 898,74грн.;

- за видатковою накладною №171 від 22.10.2019 на суму 17615,34грн. за період з 23.11.2019 по 08.05.2020 - 242,73грн.

- за видатковою накладною №173 від 22.10.2019 на суму 41083,50грн. за період з 22.11.2019 по 08.05.2020 - 569,48грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних, а саме сума, що підлягає стягненню становить 1710,95грн.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних обумовлено тим, що позивачем невірно визначено початкові дати періодів їх нарахування, а саме не враховано положення договору щодо строку оплати за поставлену продукцію (п.5.4 договору) та приписи ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України щодо перенесення останнього дня строку, у випадку його припадання на вихідний день, на перший за ним робочий день.

На ряду з зазначеним, позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, до складу яких включено: судовий збір за подання позовної заяви - 2102,00грн., витрати на професійну правничу допомогу - 7000,00грн. Загальна сума витрат становить 9102,00грн.

Зі змісту позовної заяви позивач просить вирішити питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд вважає, що в контексті ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату послуг адвоката підлягають стягненню за умови, якщо надання таких послуг підтверджено документально.

Позивачем надано договір про надання юридичних (адвокатських) послуг №23 від 18.03.2020, укладений між позивачем (далі - клієнт) та Адвокатським об`єднанням «FEMIDA» (далі - адвокатське об`єднання), відповідно до п.1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту юридичні (адвокатські) послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме: захист та представництво інтересів клієнта в цивільних, кримінальних адміністративних, господарських справах - в судах всіх рівнів та юрисдикцій, в органах досудового слідства та прокуратурі, перед іншими органами, установами, організаціями незалежно від форм власності, з усіма правами відповідної сторони, учасника, особи, права якої зачіпаються або можуть бути зачепленими, - без обмежень та застережень до повноважень.

Предметом даного договору є стягнення заборгованості за договором поставки №2318-ДУ від 01.02.2018 (п.1.2 договору).

За цим договором доручення на ведення справ та повноваження, вказані у п. 1.1 договору надаються адвокату Кузьміній Тетяні Григорівні (п. 1.3 договору).

Відповідно до п.4.1 договору юридичні (адвокатські) послуги, що надаються адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує по факту наданих послуг на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг шляхом перерахування на рахунок адвокатського об`єднання суми, зазначеної в акті виконаних робіт (наданих послуг).

За умовами п.4.3 договору порядок здійснення розрахунків та сума договору визначається додатковою угодою до даного договору. Плата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та укладений на строк до 18.03.2023 з можливістю пролонгації (п. 7.1 договору).

Договір складено та підписано сторонами належним чином.

Також представлено акт виконаних робіт №23/20-р від 08.05.2020, з якого вбачається надання позивачу адвокатським об`єднанням «FEMIDA» юридичних послуг на загальну суму 7000,00грн. згідно наступного переліку:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо наявності правових підстав для подання позовної заяви - 500,00грн.;

2) ознайомлення та правовий аналіз договору поставки №2318-ДУ від 01.02.2018, укладених специфікацій до договору, первинних документів, товарно-транспортних накладних, податкових накладних тощо - 1500,00грн.;

3) складання претензії - 2000,00грн.;

4) збір доказів опрацювання правової позиції у справі за позовом клієнта, вивчення правових позицій Верховного суду за аналогічними справами, постанов Вищого господарського суду України - 1000,00грн.;

5) складання позовної заяви клієнта - 2000,00грн.

Адвокатським об`єднанням «FEMIDA» виставлені позивачу рахунки-фактури №СФ-0000005 від 19.03.2020 на суму 2000,00грн., №СФ-0000011 від 05.05.2020 на суму 5000,00грн. на сплату юридичних послуг за договором №23 від 18.03.2020.

Згідно представлених платіжних доручень №20 від 19.03.2020, №49 від 05.05.2020 позивачем оплачено юридичні послуги за договором №23 від 18.03.2020, у тому числі на підставі рахунків - фактур №СФ-0000005 від 19.03.2020, №СФ-0000011 від 05.05.2020.

Тобто проведено оплату обумовленого обсягу згідно акта виконаних робіт №23/20-р від 08.05.2020, а саме у сумі 7000,00грн..

За приписом ч.1 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статус адвоката Кузьміної Т.Г. підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №2169 від 06.12.2017.

Суд вважає надані документи належними у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами надання позивачу юридичної допомоги для проведення даного процесу у Господарському суді Донецької області за справою №905/945/20.

Клопотання відповідачем про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суду не представлено.

Враховуючи фактичний обсяг наданих послуг і виконаних робіт щодо правового супроводження розгляду спору у справі №905/945/20, підготовку матеріалів справи, характер та рівень складності розглядуваних в межах справи №905/945/20 правовідносин, представлену базу доказування, при цьому врахував невідповідність визначення періоду прострочення при розрахунку пені та 3% річних вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав покладання на відповідача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-79, 86, 129, ч.2 ст.178, ст.ст.233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Груп», м.Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», м.Добропілля, м.Білицьке, Донецька обл. про стягнення 133724,43грн., у тому числі основний борг у розмірі 125111,08грн. на підставі договору поставки №2318-ДУ від 01.02.2018, пеню у розмірі 6255,55грн. на підставі п.6.8 договору поставки №2318-ДУ від 01.02.2018, 3% річних у розмірі 1735,75грн. та інфляційні нарахування у розмірі 622,05грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білицьке, вул.Красноармійська, будинок 1А, , банківські реквізити: п/р НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», МФО 334851) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Груп» (49000, м.Дніпро, провулок Широкий, 7, , банківські реквізити: п/р НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк», м.Київ, МФО 300528) 133699,63грн., з яких: сума основного боргу у розмірі 125111,08грн, пеня у розмірі 6255,55грн., інфляційні нарахування у розмірі 622,05грн., 3% річних у розмірі 1710,95грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2101,61грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6998,70грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

5.Рішення ухвалено в судовому засіданні 12.08.2020.

6.Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня ухвалення судового рішення.

Звернути увагу сторін на п.4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

7.Повний текст рішення складено 12.08.2020.

Суддя О.В. Кротінова