УХВАЛА

м. Київ

04.08.2020Справа № 15/172-б (910/7540/20)

За позовом ГУ ДПС у м. Києві

до ОСОБА_1 , Промислової академії та товариства з обмеженою відповідальністю "Київ строй груп"

за участю третьої особи приватного нотаріуса Ковіної Інни Володимирівни

про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину в межах справи № 15/172-б

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача Шелест Ю.В. - предст. за дов.,

від відповідача 1 Нестеренко О.А. - ліквідатор Промислової академії,

від відповідача 2 не з`явились.

В судовому засіданні приймали участь: Бєльський-Панасюк О.О. - предст. за дов. Мінекономіки.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину в межах справи № 15/172-б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення недоліків.

15.06.2020 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07.07.2020

03.07.2020 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 23.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 відкладено розгляд справи на 04.08.2020.

Позивач зазначає, що ліквідатор боржника не погодив з комітетом кредиторів умови продажу майна боржника.

У судовому засіданні розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ГУ ДПС у м. Києві (надалі - позивач) в поданій заяві просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна Промислової академії від 19.02.2020, оскільки на думку позивача ліквідатор боржника не погодив з комітетом кредиторів умови продажу майна боржника.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем не надано суду жодного належного доказу.

Ліквідатор боржника надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про неможливість її задоволення, у зв`язку з її не обґрунтованістю та просив суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд зазначає, що на момент підготовки та проведення аукціону з продажу майна боржника діяли положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини другої ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Отже, підставою для визнання результатів аукціону недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення аукціону, визначених законом Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону.

19.02.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю "Київ строй груп" та ліквідатором боржника арбітражним керуючим Нестеренком О.А. було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Суд звертає увагу нате, що позивач не просить суд визнати недійсним аукціон з продажу майна боржника, в результаті якого був укладений правочин, а отже предметом позову є лише правочин купівлі-продажу нерухомого майна, який укладений між переможцем аукціону товариством з обмеженою відповідальністю "Київ строй груп" та боржником в особі ліквідатора арбітражного керуючого Нестеренка О.А.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

В поданій позовній заяві позивач не навів суду жодної підстави недійсності правочину, а також не надав жодного доказу, на підставі якого можна було б визнати оспорюваний правочин недійсним.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтування заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні позову повністю.

2.Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 06.08.2020.