РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2020Справа № 910/3406/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос Компані»

про стягнення 129 284,23 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" (далі - ТОВ "ТІС", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Компані" (далі - ТОВ "Інкос Компані", відповідач) про стягнення 126 613,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач постався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов договору поставки № ТИС0619-02 від 17.06.2019, а також послуги доставки такого товару.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 126 613,89 грн, з яких: 103 944,00 грн - основний борг, 19 281,54 грн - пеня, 1 455,21 грн - інфляційна складова боргу, 1 933,14 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/3406/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 18.03.2020 була отримана позивачем 24.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 915. Вказана ухвала також була отримана відповідачем 23.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 923.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

06.07.2020 до суду надійшла подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 129 284,23 грн, з яких: 103 944,00 грн - основний борг, 19 281,54 грн - пеня, 3 128,71 грн - інфляційна складова боргу, 2 929,98 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 вищевказану заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву з урахуванням вказаної заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

17.06.2019 між ТОВ "ТІС" (як постачальником) та ТОВ "Інкос Компані" (як покупцем) був укладений договір поставки № ТИС0619-02 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується надати, а покупець - прийняти та оплатити товар: бетонні суміші, розчин, будівельні матеріали за цінами, вказаними у рахунках або специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору кількість і строки поставки товару визначаються згідно із заявкам покупця у відповідності з пунктами 2.1 та 2.2 цього договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється автотранспортом постачальника або покупця. Місце поставки зазначається у заявці покупця з віднесенням на останнього транспортних витрат (у тому числі понаднормативних простоїв автотранспорту).

Доставка товару постачальником здійснюється за цінами, в казаними у рахунках або специфікаціях (додатки до договору), які є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сума договору буде визначатись як сумарна вартість партій товару, їх поставки (якщо така виконується постачальником), які будуть необхідні покупцю.

Згідно з положеннями п. 3.2 договору оплата товару і його доставки здійснюється за ціною, передбаченою у рахунках постачальника, протягом 10-ти днів від дати рахунку.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що цей договір вступає в силу з дня підписання і діє до 31.12.2019. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна із сторін за 10 днів до закінчення строку дії договору не заявила про його припинення.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем належним чином та передав останньому товар загальною вартістю 624 546,00 грн, а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується засвідченими підписами представників обох сторін та їх печатками видатковими накладними № 1369 від 24.06.2019, № 1370 від 25.06.2019, № 1371 від 25.06.2019, № 1372 від 26.06.2019, № 1472 від 27.06.2019, № 1483 від 01.07.2019, № 1486 від 03.07.2019, № 1595 від 05.07.2019, № 1602 від 16.07.2019, № 1603 від 16.07.2019, № 1609 від 17.07.2019, № 1610 від 17.07.2019, № 1640 від 18.07.2019, № 1642 від 19.07.2019, № 1645 від 23.07.2019.

Крім того, позивач надав відповідачу послуги з доставки товару на загальну суму 54 323,40 грн (з ПДВ), що підтверджується рахунками на оплату № 2472 від 04.07.2019, № 2260 від 25.06.2019, № 2472 від 04.07.2019.

Проте, відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, переданий позивачем товар та послуги з його доставки оплатив частково, а саме в сумі 574 925,40 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача за період з 27.06.2019 по 05.07.2019.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за товар та послуги його доставки за договором поставки № ТИС0619-02 від 17.06.2019 становить 103 944,00 грн.

У зв`язку з виникненням вищевказаної заборгованості позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи даний спір, оцінюючи правомірність вимог позивача та вирішуючи спір по суті, господарський суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 103 944,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 19 281,54 грн

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, а також послуги з його доставки оплатив частково, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Пунктом 6.2 договору встановлено, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховується пеня, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки платежу, починаючи з дня передання товару покупцю постачальником.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що позивач здійснюючи нарахування пені не дотримався приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Нарахування пені здійснюється позивачем за видатковими накладними № 1610 від 17.07.2019, № 1640 від 18.07.2019, № 1642 від 19.07.2019, № 1645 від 23.07.2019.

Здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що її розмір становить 16 561,89 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача пені заявлена ним правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі визначеному судом, а саме у розмірі 16 561,89 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2 929,98 грн та інфляційну складову боргу в розмірі 3 128,71 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу за вказаний позивачем період з серпня 2019 року по січень 2020 року та з березня 2020 року по квітень 2020 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), суд встановив, що її розмір становить 2 918,52 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вказана вимога позивача заявлена ним правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме у розмірі 2 918,52 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за вказані ним періоди (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) суд встановив, що їх розмір становить 2 921,48 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вказана вимога позивача заявлена ним правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі, визначеному судом, а саме у розмірі 2 921,48 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 103 944,00 грн, пені в розмірі 16 561,89 грн, 3% річних в розмірі 2 921,48 грн та інфляційної складової боргу в розмірі 2 918,52 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Компані" (04073, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 160, літ. Б, офіс 508, ідентифікаційний код 39416937) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" (67543, Одеська обл., Комінтернівський район, село Визирка, вул. Чапаєва, буд. 50, ідентифікаційний код 22447500) основний борг у розмірі 103 944,00 грн (сто три тисячі дев`ятсот сорок чотири грн 00 коп.), пеню в розмірі 16 561,89 грн (шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна грн 89 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 2 918,52 грн (дві тисячі дев`ятсот вісімнадцять грн 52 коп.), 3% річних у розмірі 2 921,48 грн (дві тисячі дев`ятсот двадцять одна грн 48 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 098,44 грн (дві тисячі дев`яносто вісім грн 44 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 07.08.2020.

Суддя О.Г. Удалова