ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Справа № 925/361/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-комерційне

підприємство "Дніпро", м. Жовтні Води, Дніпропетровська область

до приватного акціонерного товариства "Уманьферммаш",

м. Умань, Черкаська область

про стягнення 185 066 грн. 53 коп.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-комерційне підприємство "Дніпро" до приватного акціонерного товариства "Уманьферммаш" про стягнення з відповідача 185 066 грн. 53 коп., а саме: 148 390 грн. 00 коп. боргу та 36 676 грн. 53 коп. пені, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №0107/19-1 від 01 липня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 26 березня 2020 року.

Відповідно до ч.4 розділу X Прикінцевих положень ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У п. 2 прикінцевих та перехідних положень

Закону від 18 червня 2020 року №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Проте, відповідних заяв від відповідача до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі договору поставки від 01 липня 2019 року № 0107/19-1 передав відповідачу товар на умовах визначених цим договором, проте зобов`язання щодо оплати придбаного товару відповідач виконав частково, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 148 390 грн. 00 коп. боргу.

Також на підставі п. 5.2. договору позивачем заявлено до стягнення 36 676 грн. 53 коп. пені.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 01 липня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-комерційне підприємство "Дніпро" (постачальник) та приватним акціонерним товариством "Уманьферммаш" (покупець) був укладений договір поставки за №0107/19-1, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти у свою власність та оплатити товар - шихтові матеріали, асортимент, кількість, ціна (вартість) якого визначаються у видаткових накладних.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 2.1. вищевказаного договору визначено, що загальна ціна (вартість) товару за цим договором визначається загальною ціною (вартістю) товару, визначеною відповідно до видаткових накладених.

Позивач свої зобов`язання виконав та поставив відповідачу товар на загальну суму 200 040 грн. 00 коп., що підтверджується копією видаткової накладної №299 від 01 липня 2019 року.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За умовами п.2.2. договору оплата ціни вартості товару здійснюється покупцем на умовах 100% передоплати вартості товару (партії товару) безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з оплати.

Водночас відповідач попередню оплату товару не здійснив, а сплачував вартість товару після його отримання, сплативши позивачу 50 000 грн. 00 коп. та на 1 650 грн. 00 коп. було повернуто товар, про що вказано сторонами в копії акту звірки взаємних розрахунків станом на 11 листопада 2019 року.

В зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 148 390 грн. 00 коп. боргу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного та повного здійснення, на підставі умов договору поставки, розрахунку з позивачем за поставлений товар.

Водночас, надані позивачем суду докази є достатніми в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, зокрема, про наявність невиконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем по договору поставки від 01 липня 2019 року №0107/19-1.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином борг в розмірі 148 390 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.2. договору поставки передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день такої прострочки.

Позивачем було заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 36 676 грн. 53 коп. пені нарахованої за період з 01 липня 2019 року по 20 березня 2020 року з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Проте, позивачем при нарахуванні пені порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому судом враховано, що п. 5.2. договору не містив умови нарахування пені понад строки, що встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок (ч. 4 ст. 538 ЦК України).

Оскільки товар було поставлено 01 липня 2019 року, а відповідач згідно умов договору повинен був оплатити товар на умовах попередньої оплати, проте, і сам договір між сторонами було укладено 01 липня 2019 року, то у відповідача були відсутні правові підстави здійснити оплату товару раніше ніж відбулася сама поставка та укладання договору.

Водночас судом враховано, що в п. 1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" вказано, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Отже, нарахування пені з 01 липня 2019 року є неправомірним, оскільки позивачем не враховано вимоги ст. 253 ЦК України, згідно якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином розмір пені нарахований на суму боргу 200 040 грн. 00 коп. за період з 02 липня 2019 року по 29 вересня 2019 року (30 вересня 2019 року відбулося повернення товару на суму 1 650 грн. 00 коп.) складає 16 732 грн. 11 коп.

Судом встановлено, що за період з 30 вересня 2019 року по 29 жовтня 2019 року розмір пені нараховано вірно.

Водночас з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України розмір пені нарахований за період з 30 жовтня 2019 року по 01 січня 2020 року (закінчення шестимісячного строку встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України) на суму боргу 148 390 грн. 00 коп. складає 7 740 грн. 67 коп.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягає стягненню 28 921 грн. 19 коп. пені, в решті стягнення пені слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

У позовній заяві позивач вказував, що попередній розрахунок суми судових витрат, який він поніс складає, зокрема, 3 300 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката. Також позивач вказував, що очікується понесення витрат у зв`язку із розглядом справи ще 3 000 грн. 00 коп.

Згідно договору про надання правової допомоги №0809 від 08 вересня 2019 року укладеного між адвокатом Савком Віталієм Вікторовичем та позивачем вбачається, що за надання юридичної допомоги клієнт сплачує адвокату плату згідно окремої домовленості та виходячи з потреб клієнта. Оплата послуг адвоката за надання клієнту юридичних послуг перелік яких не визначений п. 3.1. цього договору, здійснюється на підставі окремої домовленості між адвокатом та клієнтом (п.п. 3.1. та 3.4. договорі від 08 вересня 2019 року.).

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При цьому судом враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18.

Водночас позивачем не надано суду додаткової угоди до договору, в якій було досягнуто домовленості між адвокатом та клієнтом щодо встановлення вартості послуг адвоката.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

В зв`язку з чим підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу немає.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Уманьферммаш", вул. Енергетична,21, м. Умань, Черкаська область, ідентифікаційний код 05765888 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-комерційне підприємство "Дніпро", вул. Дзержинського,10, м. Жовті Води, Дніпропетровська область, ідентифікаційний код 39775233 - 148 390 грн. 00 коп. боргу, 28 921 грн. 19 коп. пені та 2 659 грн. 68 коп. судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 10 серпня 2020 року.

Суддя А.В.Васянович