ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1758/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59)
до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46)
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить:

- Стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Україна, м Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р НОМЕР_1 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ, МФО 300647, ) заборгованість по договору № 41ВВ617-522-19 від 06.03.2019 р. в сумі 28 959,61 грн.;

- Стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Україна, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р НОМЕР_2 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ, МФО 300647, ) 1 274,84 грн. - пені; 195,43 грн. - 3% річних, 388,34 грн. - інфляційних втрат та 2 102,00 грн. - судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконання відповідачем зобов`язань за договором № 41ВВ617-522-19 поставки природного газу від 06.03.2019 в частині оплати за спожитий газ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1758/20; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

25.06.2020 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 14595, в якому відповідач зазначає, що ГУ ДПС (споживач) не надавало ТОВ "Харківгаз Збут" (постачальнику) письмової заявки постачання природного газу на лютий 2020 року. Окрім того відповідач стверджує, що позивач, всупереч вимог Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 р. № 2496 (далі - Правила № 2496) не ініціював/не вжив заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу Споживачу та не пропонував Споживачу укласти графік погашення заборгованості; порушив норми БК України, так як казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі наявності відповідного бюджетного зобов`язання.

Разом із відзивом на позов відповідачем подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відзив долучений до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2020 в задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про розгляд справи № 922/1758/20 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

13.07.2020 позивачем до канцелярії суду подано відповідь на позов за вх. № 15994, в якій позивач спростовує доводи відповідача.

Відповідь на відзив долучено судом до матеріалів справи.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив, передбаченим ст. 251 ГПК України, не скористався.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд звертає увагу, що кінцевим строком вирішення даного спору, у відповідності до ст. 248 ГПК України, є 04.08.2020. Однак зважаючи на те, що в період з 27.07.2020 по 05.08.2020 суддя перебувала у відпустці, рішення у даній справі постановлено у перший робочий день судді, тобто 06.08.2020.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (далі - Постачальник, Позивач) з 01.07.2015 р. здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП), згідно рішення № 1588 від 21.05.2015 р., з 11.05.2017 р. - на підставі Постанови НКРЕКП № 633 від 11.05.2017 р.

Відповідно до п. 2.2.2 статті 2 Статуту ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» однією з основних функцій товариства є надання послуг по забезпеченню газом підприємств усіх форм власності і населення шляхом постачання природного газу.

Відповідно до ч. 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 р. (далі - Правила 2496), постачання природного газу споживачу, що не є побутовим здійснюється за наявності у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної (газотранспортної) системи, договору розподілу (транспортування) природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ (ГТС), та присвоєння споживачу Оператором ГРМ (ГТС) персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

ЕІС-код (Energy Identification Code) - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи).

Так, передача даних відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу Головним управлінням ДПС в Харківській області підтверджена роздруківкою за відповідний період по ЕІС-коду 56XS000173ZJK00D, що ідентифікує Споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС.

06.03.2019 року ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (позивач, постачальник) та Головне управління ДПС в Харківській області (відповідач, споживач) уклали договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41ВВ617-522-19 (далі- Договір). У зв`язку із реорганізацією Головного управління ДФС у Харківській області на підставі постанови КМУ від 19.06.2019р. №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», сторонами викладено преамбулу Договору у новій редакції (додаткова угода №5 від 27.12.2019 р.)

Відповідно до положень п. 1.1 Договору ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» зобов`язувалось передати у власність природний газ, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

В подальшому між сторонами були укладені Додаткові угоди, якими внесені зміни до Договору, а саме: Додаткова угода №1 від 06.11.2019р., Додаткова угода №2 від 06.11.2019р., Додаткова угода №3 від 06.11.2019р., Додаткова угода №4 від 06.12.2019р., Додаткова угода №5 від 27.12.2019р., Додаткова угода №6 від 27.12.2019р., Додаткова угода №7 від 24.02.2020р.).

Відповідно до п. 10.1. Договору (в редакції Додаткової угоди № 6 від 27.12.2019) цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу - до 31.03.2020 р. (включно), відповідно п. 5 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", в частині розрахунків - до повного їх виконання .

Зокрема, Додатковою угодою № 7 від 24.02.2020 між сторонами погоджено обсяги поставки газу по місяцях з 01.01.2020 по 29.02.2020 (включно) та збільшено ціну Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору сторонами погоджено, що Споживач зобов`язаний сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок Постачальника на наступних умовах:

- при зменшенні місячного обсягу споживання газу Споживачем - залишок грошових коштів зараховується в оплату за наступний місяць поставки, з урахуванням положень п.2.1., п.п.3.1.1. даного Договору,

- при збільшенні споживання місячного обсягу газу, Споживач зобов`язаний провести оплату за обсяг газу, на який збільшиться поставка, з урахуванням положень п.2.1., п.п.3.1.1 даного Договору.

Відповідно до п.1 ст.23 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, та п.1 ст.48 БКУ взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів проводиться в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Розрахунки проводяться шляхом оплати Споживачем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника згідно рахунків за отриманий товар до 10 числа місця наступного за місяцем постачання (пункт 3.3 Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору, приймання-передача газу, поставленого Постачальником та прийнятого Споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Згідно п. 4.3.1. Договору сторони погодили, що для складання актів приймання-передачі природного газу, Споживач до 03 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, зобов`язаний надати Постачальнику копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу складеного між Споживачем та Оператором ГРМ або Оператором ГТС.

Відповідно до п. 4.3.2. Договору на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС Постачальник протягом 3 (трьох) робочих днів з дня їх отримання складає, підписує і скріплює печаткою Акти приймання-передачі природного газу та направляє їх споживачу.

Пунктом 4.4 Договору встановлено, що Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання -передачі природного газу.

Відповідно до п. 4.5. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання, передбаченого п. 4.4. даного Договору, газ вважається поставленим і прийнятим Споживачем від Постачальника на підставі даних Постачальника та/або документів та /або інформації, які складаються та/або надається оператором ГТС та /або Оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей згідно договору або в судовому порядку. Відповідно до п. 4.6. Договору до прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору надав відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:

- січень 2020 р.: обсяг - 3 769,01 куб.м. на загальну суму 30863,03 грн. (акт №Х приймання-передачі від 31.01.2020 р.);

- лютий 2020 р.: обсяг - 3804,86 куб.м. на загальну суму 31156, 58 грн. (акт № ХО380003326 приймання-передачі від 29.02.2020 р.).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за січень 2020 року розрахувався з позивачем в повному обсязі, проте з простроченням строку платежу, а саме 28.02.2020 (платіжне доручення № 2044 від 27.02.2020 на суму 30863,03 грн.). За лютий 2020 року відповідач розрахувався частково 27.03.2020, а саме лише на суму 2196,97 грн. (платіжне доручення № 3030 від 26.03.2020 на суму 2196, 97 грн.).

08.05.2020 позивачем на адресу відповідача був направлений лист за вих.№617-Сл-4374-0520 від 07.05.2020 р. з двома примірниками акту приймання-передачі природного газу № Х від 29.02.2020 р. до договору № 41ВВ617-522-19 від 06.03.2019 р. з проханням підписати один примірник оригіналу акту приймання - передачі газу за лютий 2020 р. та після підписання, повернути на адресу Зміївського відділу продажів ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

12.05.2020 ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» була направлена на адресу Головного управління ДПС в Харківській області вимога про оплату заборгованості № 617-СЛ-4442-0520 від 12.05.2020 р. за договором № 41ВВ617-522-19 від 06.03.2019 р.

Проте, відповідач підписаний Акт приймання-передачі природного газу за лютий 2020 року позивачу не повернув та мотивованої відмови від підписання Акту приймання-передачі не надав, а також не розрахувався в повному обсязі за спожитий у лютому 2020 року природний газ, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 28959,61 грн. (з урахуванням часткової оплати в розмірі 2196,97 грн.).

Враховуючи вказане, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по договору № 41ВВ617-522-19 від 06.03.2019 р. в сумі 28 959,61 грн., а також 1 274,84 грн. пені; 195,43 грн. 3% річних, 388,34 грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 41ВВ617-522-19 поставки природного газу від 06.03.2019 позивач протягом січня 2020 року поставив відповідачу природного газу в обсязі 3 769,01 куб.м. на загальну суму 30863,03 грн., а в лютому 2020 року - в обсязі 3804,86 куб.м. на загальну суму 31 156,58 грн.

За січень 2020 року відповідач розрахувався з позивачем в повному обсязі, проте з простроченням строку платежу, а саме 28.02.2020 (платіжне доручення № 2044 від 27.02.2020 на суму 30863,03 грн.). За лютий 2020 року відповідач розрахувався частково 27.03.2020, а саме лише на суму 2196,97 грн. (платіжне доручення № 3030 від 26.03.2020 на суму 2196, 97 грн.). Заборгованість за спожитий природний газ у лютому 2020 року у розмірі 28959,61 грн. залишилась відповідачем не погашеною.

Акт приймання - передачі №Х від 29.02.2020 був направлений на адресу відповідача для підписання. Проте, в порушення умов договору, відповідач підписаний Акт приймання-передачі природного газу за лютий 2020 року позивачу не повернув, мотивованої відмови від підписання Акту приймання-передачі не надав та остаточний розрахунок за спожитий природний газ у лютому 2020 року не здійснив.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за поставлений позивачем у лютому 2020 року природний газ у строки визначені договором, а також не надано суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу у розмірі 28959,61 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позов вказує, що заборгованість перед позивачем виникла у зв`язку з тим, що договір поставки природного газу на 2020 рік не укладався, так як для цього необхідно провести відповідну процедуру закупівлі, передбачену нормами Закону № 922, а по додатковій угоді від 14.02.2020 № 7 обсяги природного газу на допустиму суму у співвідношенні 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому роції, вже були спожиті. ГУ ДПС (споживач) не надавало ТОВ "Харківгаз Збут" (постачальнику) письмової заявки постачання природного газу на лютий 2020 року, проте, всупереч вимог Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 р. № 2496 (далі - Правила № 2496) позивач не ініціював/не вжив заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу Споживачу та не пропонував Споживачу укласти графік погашення заборгованості. На думку відповідача, позивач порушив норми БК України, так як казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі наявності відповідного бюджетного зобов`язання.

Однак, суд вважає зазначені твердження відповідача безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству та умовам укладеного між сторонами договору, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», із змінами і доповненнями (далі Закон № 996), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996 встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, зокрема, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Разом з тим, суд звертає увагу, що додаткова угода від 24.02.2020 р. №7, якою погоджено постачання природного газу у січні та лютому 2020 року, є невід`ємною частиною договору 41ВВ617-522-19 від 06.03.2019 р., не отримання Відповідачем акту приймання- передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та, не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому укладення нового Договору на 2020 рік, наявність або відсутність актів приймання-передачі не звільняє ГУ ДПС області від обов`язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Аналізуючи зміст договору, з урахуванням ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку, що обов`язок продавця передати товар покупцеві є виконаним в момент переходу газу через газорозподільні станції. Саме з цього моменту відповідач набув право власності на природний газ та розпорядився ним на власний розсуд.

Умови договору не містять жодних застережень щодо настання обов`язку з оплати газу після отримання оригіналу акта покупцем, а настання обов`язку з оплати спожитого газу не прив`язується до моменту підписання та повернення вказаних актів.

Положення Договору не ставлять обов`язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати отримання відповідного акта приймання-передачі природного газу.

Крім того, у п. 4.1 договору сторони погодили, що кількість поставленого Споживачу газу визначається за показниками, встановленого у Споживача комерційного вузла обліку, та підтверджується Оператором ГРМ та/або Оператором ГТС.

Вказані пункти договору узгоджуються з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 530 і ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали на виконання Відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 3.3 договору, а неповернення відповідачем підписаного акту не може свідчити про відсутність у нього обов`язку щодо здійснення остаточного розрахунку за фактично отриманий газ.

Окремо, слід звернути увагу, що відповідно до розділу VI Правил №2496, Споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.

Отже, саме до обов`язків Споживача відноситься самостійний контроль власного газоспоживання та для недопущення перевищеного підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді самостійне і завчасне обмеження (припинення) газоспоживання.

Таким чином, використавши 20% суми, визначеної в договорі, Відповідач не був позбавлений можливості припинити споживання природного газу у надлишковому обсязі, як передбачено п.10 розділу II Правил постачання природного газу. А факт поставки є достатньою підставою для виникнення у споживача зобов`язання з оплати.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строки, а також приймаючи до уваги викладені вище обставини та доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 41ВВ617-522-19 поставки природного газу від 06.03.2019 у розмірі 28959,61 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2. Договору сторони погодили, що в разі порушення порядку та строків оплати поставленого Постачальником газу Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення.

За розрахунком позивача сума пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором, з урахуванням суми та строку прострочення сплати заборгованості, становить 1274,84 грн. за період з 11.02.2020 по 12.05.2020.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 1274,84 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 195,43 грн. за період з 11.02.2020 по 12.05.2020 та інфляційні втрати у розмірі 388,34 грн.

Перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 195,43 грн. та інфляційних втрат у розмірі 388,34 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Харківгаз Збут" є обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 2102,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Україна, м Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р НОМЕР_1 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ, МФО 300647, ) заборгованість по договору № 41ВВ617-522-19 від 06.03.2019 р. в сумі 28 959,61 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Україна, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р НОМЕР_2 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ, МФО 300647, ) 1 274,84 грн. - пені; 195,43 грн. - 3% річних, 388,34 грн. - інфляційних втрат та 2 102,00 грн. - судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (61004, Україна, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, Код ).

Повне рішення складено "06" серпня 2020 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1758/20