ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

м. Рівне

"10" серпня 2020 р. Справа № 918/734/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., за участю секретаря судового засідання Рижого Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА ЕЛЕКТРО СИСТЕМА" про скасування заходів забезпечення позову у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Новосада Олександра Леонідовича

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХІДНА ЕЛЕКТРО СИСТЕМА"

про стягнення 711 500,00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Костюченко С., ордер ВК № 1008025 від 22.07.2020,

від відповідача: Остапенко Д., ордер ВК № 1007826 від 31.07.2020,

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Фізична особа - підприємець Новосад Олександр Леонідович звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна Електро Система" про стягнення 711 500,00 грн.

Ухвалою суду від 27.07.2020 (суддя Качур А.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/734/20 за правилами загального позовного провадження, справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 27.08.2020.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 27.07.2020 (суддя Качур А.) вжитті заходи забезпечення позову.

03.08.2020 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна Електро Система" надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Розпорядженням керівника апарату суду № 01-04/26/20 від 03.08.2020 у зв`язку з перебуванням судді Качура А. станом на 03.08.2020 у відпустці, відповідно до п. 7.1. Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області, затверджених рішенням зборів суддів Господарського суду Рівненської області №1 від 06.02.2020, з метою недопущення порушення строків розгляду вказаного клопотання, відповідно до п. 2.3.49-2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 918/734/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.08.2020 справу № 918/734/20 передано на розгляд судді Андрійчук О.

Ухвалою суду від 04.08.2020 справу № 918/734/20 прийнято до свого провадження суддею Андрійчук О.

Приписами ч. 1, 2 ст. 145 ГПК України унормовано, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Ухвалою суду від 04.08.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна Електро Система" про скасування заходів забезпечення позову призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.08.2020.

У судове засідання з`явилися представники сторін, у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів, пов`язаних із неможливістю виплатити заробітну плату, залишок коштів на рахунках тощо.

Суд, розглянувши клопотання про скасування заходів забезпечення позову, установив таке.

Згідно із позовною заявою, у період з 18.05.2017 по 18.07.2019 позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу на загальну суму 1 004 700,00 грн, у свою чергу, відповідач надані кошти повернув частково, в сумі 293 200,00 грн, про що свідчать банківські виписки, отже, станом на 12.11.2019 відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 711 500,00 грн.

Як зазначалося, разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що відповідачем вчинюються дії з продажу рухомого майна, при цьому нерухомого майна у власності відповідача немає.

Ухвалою суду від 27.07.2020 вжиті заходи забезпечення позову, накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна Електро Система" в межах суми стягнення - 711 500,00 грн. Цією ж ухвалою застосовано заходи зустрічного забезпечення шляхом внесення позивачем - Фізичною особою - підприємцем Новосадом Олександром Леонідовичем на депозитний рахунок Господарського суду Рівненської області грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн.

27.07.2020 позивачем внесено зустрічне забезпечення на депозитний рахунок Господарського суду Рівненської області грошових коштів в розмірі 100 000,00 грн, про що свідчить квитанція № 1-2939К.

Заразом відповідач, не погоджуючись із вжитими заходами забезпечення позову, подав клопотання про їх скасування, обґрунтовуючи його тим, що: по-перше, кошти, на які накладено арешт, заплановані для виплати заробітної плати працівникам, сплати податків, комунальних платежів та інших фінансових інструментів господарської діяльності; по-друге, позивачем не надано доказів, а судом не встановлено обставин на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду; по-третє, жодних договірних відносин щодо залучення поворотної фінансової допомоги між сторонами не існує, відповідач жодних позик не залучав; по-четверте, арешт значної суми грошових коштів призводить до фактичного блокування діяльності відповідача, особливо в період карантинних заходів тощо.

Оцінивши доводи обох сторін та докази, на яких вони ґрунтуються, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Стосовно доводів про неможливість виплатити заробітну плату та інші обов`язкові платежі, то згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 351 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей

Частинами 1-3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 351 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 261 Закону України "Про теплопостачання", ст. 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2, п. 1, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Пунктом 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати. Рахунки відповідача, на кошти на яких виконавцем накладений арешт, є поточними рахунками, які використовуються для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій відповідача, у тому числі виплати заробітної плати. На цих рахунках зараховуються та зберігаються кошти, призначені не тільки для виплати заробітної плати. Зазначені рахунки не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на яких заборонено.

Разом з тим кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України).

Згідно із ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Тобто зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку відповідача, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих відповідачем документів, що підтверджують виникнення в останнього зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду справі № 905/361/19 від 19.05.2020, підстав для відступу від якої суд не вбачає.

У той же час судом не встановлено, що відповідач звертався до виконавця із заявою про виникнення в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі та просив не накладати або зняти арешт з відповідної суми коштів на відповідних рахунках для виплати заробітної плати своїм працівникам.

Відсутні також підстави для зняття арешту для сплати податків, комунальних платежів тощо.

За таких обставин зазначений аргумент відповідача суд визнає необґрунтованим. З огляду на зазначене суд не вбачає також підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

Щодо доведеності позивачем доводів, викладених у заяві про забезпечення позову, то слід зазначити таке.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту. Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Виходячи з положень ст. 136, 137 ГПК України, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Отже, звертаючись з відповідною заявою позивач повинен обґрунтувати імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з позовом про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Тобто позивач повинен аргументувати: імовірність утруднення або невиконання рішення господарського суду, шляхом надання доказів на підтвердження існування обставини утруднення чи можливого невиконання рішення суду в разі задоволення позову; наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення і предметом позовної вимоги; взаємопов`язаність заходу забезпечення з обставиною утруднення виконання чи невиконання рішення господарського суду, а саме, що обраний спосіб забезпечення спроможний запобігти відповідним утрудненням.

У свою чергу, у заяві про забезпечення позову позивач стверджує, що за відповідачем зареєстровано лише два транспортних засоби, на підтвердження чого долучив свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та витяги з ЄДР МВС по вказаних автомобілях, при цьому докази того, що за відповідачем інших транспортних засобів та/або іншої техніки не зареєстровано, в матеріалах справи відсутні (зокрема, інформації із сервісних центрів МВС України та/або територіальних органів Держпродспоживслужби про перелік усіх зареєстрованих за відповідачем транспортних засобів та/або машин тощо).

Окрім того, позивач у підтвердження неправомірних дій відповідача щодо відчуження вказаних транспортних засобів зазначає, що один із автомобілів відчужений відповідачем 28.01.2020, а інший - 02.07.2020, у той же час перша вимога позивача про повернення коштів направлена відповідачу 02.07.2020 та повернута без вручення, а друга - отримана відповідачем 15.07.2020, позивач звернувся до суду з відповідною заявою 23.07.2020, тобто відчуження автомобілів відбувалося до задокументованих дій позивача, пов`язаних із поверненням грошових коштів, а тому останні не знаходяться у прямому взаємозв`язку і не можуть свідчити про вчинення з боку відповідача дій, спрямованих на утруднення чи невиконання можливого рішення у цій справі.

Також у заяві про забезпечення позову позивач стверджує про відсутність у власності відповідача об`єктів нерухомого майна, однак жодними доказами вказаний факт не підтверджує.

Інших доказів у підтвердження неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення позивачем суду не надано.

Суд також звертає увагу на те, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заразом позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування обставин утруднення чи можливого невиконання рішення суду, зокрема шляхом вчинення відповідачем дій, пов`язаних із відчуженням його майна. При цьому предметом заявлених позовних вимог є стягнення грошових коштів, виконання рішення в першу чергу здійснюватиметься шляхом звернення стягнення саме на грошові кошти відповідача, заразом доказів того, що останній здійснює будь-які дії, що знаходяться у прямому зв`язку із предметом позову, таких як: виведення коштів, укладення договір позики, поруки тощо, у матеріалах справи також немає.

Окремо суд зауважує, що позивач у позовній заяві зазначає про існування договірних з відповідачем зобов`язань з надання поворотної фінансової допомоги (позики), однак відповідних договорів у матеріалах справи немає, що унеможливлює встановлення умов надання та повернення позики, у тому числі настання строку виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення грошових коштів, що також має значення для вирішення питання про забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Ураховуючи викладене, позивач не надав належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

У той же час вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на рахунках відповідача, навпаки, можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану останнього (постанова Касаційного господарського суду у справі № 910/3836/20 від 30.07.2020).

За таких обставин, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, заходи, вжитті для забезпечення позову у цій справі підлягають скасуванню.

Суд повідомляє, що у разі виникнення нових обставин або при появі інших доказів позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 145 ГПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала господарського суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали (ч. 9 ст. 140 ГПК України).

Щодо зустрічного забезпечення, то останнє може бути скасовано судом за вмотивованим клопотанням відповідача або іншої особи, права або охоронювані законом інтереси якої порушуються у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову. Суд розглядає клопотання про скасування зустрічного забезпечення не пізніше п`яти днів з дня надходження до суду такого клопотання. За наслідками розгляду клопотання суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про скасування зустрічного забезпечення або про відмову у його скасуванні може бути оскаржена. У разі скасування зустрічного забезпечення грошові кошти, внесені особою на депозитний рахунок суду з метою зустрічного забезпечення, підлягають поверненню особі, яка здійснила таке зустрічне забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили ухвалою суду про скасування зустрічного забезпечення (ч. 4-6 ст. 142 ГПК України).

Керуючись ст. 145, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна Електро Система" про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову у справі № 918/734/20, вжиті ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.07.2020.

3. Невідкладно надіслати цю ухвалу заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову.

4. Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. 255, 256 ГПК України. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Ухвала підписана 10.08.2020.

Суддя О. Андрійчук