ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2020 р. Справа № 922/1978/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", м. Харків
про стягнення 2748,19 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 2748,19 грн., з яких:

2297,67 грн. - пені;

450,52 грн. - 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на прострочення відповідачем виконання зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу за укладеним між сторонами договором постачання природного газу № 9306/18-БО(Т)-32 від 03.12.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.06.2020 вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вищевказаної ухвали від 30.06.2020.

Копії зазначеної ухвали сторони отримали, про що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення, згідно з якими направлялась поштова кореспонденція (а. с. 40, 53).

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (вх. № 16386 від 17.07.2020), в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, у тому числі відмовити у задоволенні вимоги про стягнення пені (або зменшити її на 95%). В обґрунтування своїх вимог відповідач зокрема зазначає, що установа відповідача є навчальним закладом, основним напрямком діяльності якого є надання освітніх послуг; що ця установа фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, а причиною відсутності відповідних коштів було недофінансування з державного бюджету; що прострочення платежу виникло у період серпень-жовтень 2018 року через недостатність обігових коштів і було ліквідовано одразу після надходження коштів.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив у порядку та строки, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 30.06.2020.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 03.12.2018 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено договір постачання природного газу № 9306/18-БО(Т)-32 (далі за текстом договір; а. с. 11-19), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ за кодом ДК 021:00-6 газове паливо (конкретна назва: природний газ), місце поставки: Харківська обл., м. Харків, Київський р.-н, вул. Чкалова, буд. 17 а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. п. 1.1-1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачу в період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 350,0 тис. куб. метрів (триста п`ятдесят тисяч куб. метрів).

Пунктом 3.8 договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 4.3 договору загальна вартість останнього становить 2482428,50 грн., крім того ПДВ 436485,00 грн., разом з ПДВ 2618913,50 грн. Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Згідно 5.1 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За змістом п. 7.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується оплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

За умовами п. 11.1 договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов даного договору поставив відповідачу природний газ, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 (а. с. 21) на загальну суму 2302399,72 грн.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати природного газу своєчасно не виконав, допустивши прострочення їх виконання, що підтверджується наданими позивачем виписками з банківського рахунку (а. с. 24-31).

У зв`язку з простроченням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем нараховано відповідачу 2297,67 грн. пені та 450,52 грн. 3% річних за період прострочення оплати з 26.01.2019 по 30.01.2019.

Обставини щодо стягнення зазначених нарахувань стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначалося вище, згідно з п. 7.2 укладеного між сторонами договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується оплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Згідно з п. 5.1 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, до 25.01.2019 відповідач не в повному обсязі здійснив оплату спожитого газу, станом на вказану дату його бору перед позивачем становив 1096271,97 грн. Зазначену суму боргу за договором відповідач погасив 31.01.2019.

Таким чином, відповідач прострочив оплату спожитого природного газу на суму 1096271,97 грн. з 26.01.2019 по 30.01.2019.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України та п. 7.2. договору надає право позивачу на нарахування 3% річних та пені за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок річних та пені за прострочення оплати природного газу, суд приходить до висновку про його часткову арифметичну невірність. Однак, з огляду на те, що в силу положень ст. 14 ГПК України формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача, а суд розглядає позов в межах заявлених ним вимог, в даному випадку є підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 2297,67 грн. пені та 450,52 грн. річних.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 95% від заявленого до стягнення суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Відповідач в обґрунтування власного клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій зазначає, що установа відповідача - Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (відповідач) є неприбутковою установою, та утримується за рахунок коштів державного бюджету; що всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат; що причиною затримки розрахунків з позивачем стало недофінансування Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" з Державного бюджету у відповідному розрахунковому періоді.

Розглянувши зазначені доводи відповідача, суд констатує, що в даному випадку останнім всупереч вимогам ст. ст. 73-74 не надано суду будь-яких доказів в обґрунтування як факту фінансування установи виключно за рахунок бюджетних коштів, так і того факту, що причиною прострочення виконання зобов`язань стало саме недофінансування відповідних видатків з Державного бюджету.

Суд констатує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів відсутності у відповідача можливості здійснити відповідний розрахунок за спожитий природний газ в передбачений строк, та доказів вчинення відповідачем всіх можливих заходів з метою виконання зобов`язань перед позивачем та недопущення виникнення їх прострочення.

Так само матеріали справи не містять і доказів неможливості сплати відповідачем штрафних санкцій в заявленому позивачем розмірі, а також доказів того, що сплата цих санкцій може істотно вплинути на можливість функціонування установи відповідача.

Суд також зазначає, що в силу положень ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, відповідач уклавши з позивачем договір на відповідних умовах зобов`язаний нести всі ризики, пов`язані з порушенням власних зобов`язань, та в т.ч. сплачувати передбачені договором штрафні санкції за допущені прострочення.

За таких обставин, в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій слід відмовити.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, за наслідками розгляду справи, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (адреса: 61070, м. Харків, вул. Чкалова, буд. 17; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (адреса: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ):

2297,67 грн. пені;

450,52 грн. 3% річних;

2102 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак