ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020м. ДніпроСправа № 904/3046/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест", м. Київ

до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 22 750,81 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення 22 750,81 грн., з яких: 21 494,70 грн. - основний борг, 1 091,81 грн. - пеня, 164,30 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу № 9 від 07.02.2019 в частині оплати за поставлений природний газ.

Ухвалою суду від 10.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

24.06.2020 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області є юридичною особою, яка зареєстрована у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за реєстраційним номером 39394856 та з 02.08.2019 і перебуває в стані припинення. ГУ ДФС у Дніпропетровській області не припинено, передавальний акт відсутній та (або) розподільчий баланс не затверджений, тобто відсутні докази того, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області перейняв від ГУ ДФС у Дніпропетровській області господарські права та обов`язки, які виникли з укладених ГУ ДФС у Дніпропетровській області договорів поза межами функцій як податкового органу. Так, у ГУ ДФС у Дніпропетровській області залишилися підрозділи податкової міліції, які продовжують здійснювати покладені на них завдання та функції, що підтверджується наказом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 № 13 про введення в дію організаційної структури ГУ ДФС, передбачено 317 посад. Крім того, позивач сам стверджує, що 27.12.2019 від ГУ ДФС у Дніпропетровській області надійшла сплата в сумі 13 235,92 грн., тобто, ГУ ДФС у Дніпропетровській області самостійно продовжує відповідати за укладені від свого імені договори. За результатами реорганізації Головне управління ДПС у Дніпропетровській області перейняло від Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, як територіального органу ДФС України, права та обов`язки, пов`язані з виконанням функцій податкового органу відповідно до положень Податкового кодекс України. Тобто, ГУ ДФС у Дніпропетровській області є діючою юридичною особою, яка відповідно до норм цивільного та господарського законодавства набуває (продовжує й далі набувати) прав та обов`язків та відповідає за настання відповідних наслідків. Отже, вищевикладене дає підстави стверджувати, що позовна заява подана безпідставно до ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не є стороною даного договору, й не є правонаступником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а отже вбачається відсутність порушення зобов`язань за договором від 07.02.2019 № 9 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Екотехноінвест». Головне управління ДПС у Дніпропетровській області жодним чином не порушувало прав та законних інтересів ТОВ «Екотехноінвест». Тобто, доказів про наявність господарських правовідносин між Головним управління ДПС у Дніпропетровській області та ТОВ «Екотехноінвест» відсутні. У зв`язку із викладеним відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

13.07.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, вказавши, що відповідно до «Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області» відповідач є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

22.07.2020 відповідач подав до суду заперечення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (постачальник) та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області (споживач) було укладено договір на постачання природного газу № 9 (далі - договір).

Постачальник зобов`язується передати у власність споживачу протягом 2019 року природний газ ДК 021:2015: 09120000-6 газове паливо (природний газ) (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. Місце поставки: Україна, відповідно до тендерної документації (п. 1.3. договору).

Плановий обсяг постачання газу - 49,0 тис. куб. м, в тому числі за рахунок орендаря 5,807 тис. куб. м Поставка природного газу - з дати укладання договору до 31.12.2019 (п. 1.2. договору).

Планові обсяги постачання газу по місяцях: лютий - 15,0 тис. куб. м, березень - 9,0 тис. куб. м, квітень - 2,0 тис. куб. м, жовтень 1,0 тис. куб. м, листопад 7,0 тис. куб. м, грудень 15,0 тис. куб. м (п. 1.5. договору).

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених кодексом ГРМ (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 2.9. договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.9.1. договору).

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п. 2.9.2. договору).

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.9.3. договору).

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника (п. 2.9.4. договору).

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ (п. 2.9.5. договору).

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем (п. 3.1. договору).

Ціна газу становить 8 550,00 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1 710,00 грн., всього з ПДВ - 10 260,00 грн. (п. 3.2. договору).

Ціна, зазначена в п. 3.2. договору, може змінюватись протягом дії Договору у випадках, передбачених ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VIII. Зміна ціни газу узгоджується сторонами шляхом підписання відповідною додатковою угодою (п. 3.3. договору).

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (п. 3.4. договору).

Загальна сума договору складається з суми вартості газу, поставленого споживачеві за даним договором, і становить 502 740,00 грн., у т.ч. ПДВ - 20% 83 790,00 грн., за рахунок кошторисних 443 160,18 грн., за рахунок орендаря 59 579,82 грн. (п. 3.6. договору).

Розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно (п. 4.1. договору).

Відповідно п. 4.2. договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем за розрахунковий період за фактично поставлені обсяги природного газу на підставі наданого постачальником акту про фактичний об`єм розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період (п. 4.2.1. договору).

Оплата природного газу здійснюється споживачем не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються постачальником (п. 4.2.2. договору).

Датою оплати (здійсненім розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.3. договору).

Постачальник має право отримувати від споживача оплату поставленого газу відповідно до умов розділів ІІІ, IV договору (п. 5.1.1. договору).

Постачальник зобов`язується забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання (п. 5.2.1. договору).

Споживач має право отримувати природний газ в обсягах та на умовах, визначених цим договором (п. 5.3.1. договору).

Споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором (п. 5.4.2. договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором і чинним законодавством України (п. 6.1. договору).

У разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу (п. 6.2.1. договору).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з дати його підписання та діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

Усі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками (за наявності) (п. 11.5. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору у січні 2020 року поставив ГУ ДФС у Дніпропетровській області природний газ у обсязі 3,38505 тис.м.куб. на суму 34 730,62 грн., на підтвердження чого надав акт приймання-передачі природного газу (а.с. 13).

Позивач стверджує, що відповідач 27.12.2019 за природний газ сплатив частково 13 235,92 грн., тому заборгованість станом на 12.05.2020 складає 21 494,70 грн.

Господарський суд зазначає, що доказів сплати відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 13 235,92 грн. сторонами до суду не надано.

Позивач виставив рахунок № 1172 (а.с. 14) на оплату природного газу у кількості 2,095 тис.м.куб. вартістю 21 494,70 грн.

Господарський суд зазначає, що наданий позивачем акт приймання-передачі природного газу підписаний лише зі сторони постачальника та, відповідно, не містить підпису та відтиску печатки зі сторони споживача.

Позивач зазначає, що 02.05.2020 направив відповідачу рахунок на оплату № 1172 на суму 21 494,70 грн. та акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2020 на суму 34 730,62 грн. на підтвердження чого надав копії експрес-накладної Нової пошти № 2182 (а.с. 15). Відповідно до інформації з сайту Нова пошта відповідач отримав року рахунок та акт приймання-передачі природного газу за січень 2020 року - 04.05.2020.

Відповідно до п. 4.2.2. договору оплата природного газу здійснюється споживачем не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються постачальником.

Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за поставлений природний газ розрахувався лише частково на суму 13 235,92 грн., у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 21 494,70 грн.

Позивач зазначає, що відповідач заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.9. договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.9.1. договору).

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника (п. 2.9.2. договору).

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу (п. 2.9.3. договору).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи) (п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг (п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

За своєю правовою природою Акти приймання-передачі природного газу є первинними документами, оскільки підтверджують факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Таким чином, до оформлення актів прийому-передачі природного газу застосовуються вимоги, встановлені діючим законодавством.

Як вказано вище, наданий позивачем акт приймання-передачі природного газу підписаний лише зі сторони постачальника та не містить підпису та відтиску печатки зі сторони споживача, у зв`язку із чим не може бути належним та достовірним доказом здійснення відповідачу у січні 2020 року поставки природного газу у обсязі 3,38505 тис.м.куб. на суму 34 730,62 грн.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника (п. 2.9.4. договору).

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ (п. 2.9.5. договору).

Позивач зазначає, що 02.05.2020 направив відповідачу рахунок на оплату № 1172 на суму 21 494,70 грн. та акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2020 на суму 34 730,62 грн. на підтвердження чого надав копії експрес-накладної Нової пошти № 2182 (а.с. 15). Відповідно до інформації з сайту Нова пошта відповідач отримав року рахунок та акт приймання-передачі природного газу за січень 2020 року - 04.05.2020.

Господарський суд зазначає, що надані позивачем копії експрес-накладної Нової пошти № 2182 не містять детального переліку відправлення.

У зв`язку із чим у суду відсутня можливість встановити факт того, що саме акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2020 на суму 34 730,62 грн. та рахунок на оплату № 1172 на суму 21 494,70 грн. було направлено зазначеною експрес-накладною Нової пошти.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що надані позивачем копії експрес-накладної Нової пошти не є належними та достовірними доказами направлення на адресу відповідача акту приймання - передачі природного газу від 31.01.2020 на суму 34 730,62 грн. та рахунку на оплату № 1172 на суму 21 494,70 грн.

Господарський суд вважає за доцільне зазначити, що наданий позивачем скриншот екрану комп`ютера, як доказ, що підтверджує обсяг спожитого відповідачем природного газу за даними оператора ГРМ також не є належними та достовірним доказом здійснення позивачем відповідачу поставки природного газу у січні 2020 року у обсязі 3,38505 тис.м.куб. на суму 34 730,62 грн. за спірним договором.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що при розгляді даної категорії спорів необхідно враховувати загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, оскільки за результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ за спірним договором) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на Товариство з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест", як позивача, покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Договір на постачання природного газу № 9 від 07.02.2019 укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" (постачальник) та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області (споживач).

Судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.08.2020 щодо юридичної особи - Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, з якого вбачається, зокрема, інформація про перебування юридичної особи з 02.08.2019 в стані припинення, за рішенням засновників. В графі «Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення» міститься запис: «відомості відсутні».

Тобто, наразі, споживач за договором Головне управлінням ДФС у Дніпропетровській області не припинено.

13.07.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, вказавши, що відповідно до «Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області» відповідач є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.3 п.1 «Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області»: «ГУ є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у відповідних сферах діяльності».

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів, які свідчать про порушення його прав чи законних інтересів зі сторони відповідача (ГУ ДПС у Дніпропетровській області), господарський суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотехноінвест" про стягнення з відповідача 21 494,70 грн. основного боргу недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 091,81 грн. та 3 % річних у розмірі 164,30 грн.

Відповідно до п. 6.2.1. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вказано вище господарський суд відмовив у задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 21 494,70 грн. основного боргу з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 091,81 грн. пені та 164,30 грн. - 3% річних також не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 2 102,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.В. Мілєва