ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2020 справа № 914/760/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси", м. Ківерці, Волинська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Україна", с. Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область

про: стягнення заборгованості в розмірі 130628,83 грн за договором поставки №2403-П від 01.04.2017

Суддя У.І.Ділай

Секретар М.Мазуркевич

За участю представників:

Від позивача: Поетова Анна Сергіївна - представник

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси", до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Україна", про стягнення заборгованості в розмірі 130628,83 грн за договором поставки №2403-П від 01.04.2017.

Ухвалою суду від 06.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.

27.04.2020 від позивача до суду надійшов лист з оригіналами документів, копії яких долучені до позову.

05.05.2020 від відповідача надійшов відзив та клопотання про слухання справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 07.05.2020 продовжено строк провадження з врахуванням періоду карантину. Вирішення питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відкладено. Призначено судове засідання на 16.06.2020.

05.06.2020 від відповідача до суду надійшли заперечення на позов та клопотання про відкладення розгляду справи.

15.06.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника.

Відповідач в судове засідання 16.06.2020 явку повноважного представника не забезпечив.

Ухвалою суду від 16.06.2020 судове засідання відкладено на 09.07.2020. В задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

23.06.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника за наявними в матеріалах справи документами.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.07.2020 просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою суду від 09.07.2020 судове засідання відкладено на 04.08.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 04.08.2020 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Представник відповідача в судове засідання 04.08.2020 не з`явився.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

01.04.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 2403-П, відповідно до умов п. 1.1 якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідачу, а відповідач прийняти та оплатити товари за ціною і в асортименті, погодженими сторонами в комерційних специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору і в кількостях, передбаченими замовленнями на товар.

У пункті 14.1 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31.12.2017. В разі закінчення строку договору і відсутності офіційного повідомлення хоча б однією із сторін про небажання продовжувати співпрацю, договір автоматично пролонгується на строк до офіційного повідомлення про його припинення, яке покупець надає постачальникові у формі листа не менше, ніж за 14 календарних днів до дати припинення.

01.04.2017 між сторонами підписано протокол розбіжностей.

01.02.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду, відповідно до якої договір поставки № 2403-П від 01.04.2017 вважається продовженим та діє до 31.12.2019.

01.10.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду, відповідно до якої п. 6.1 договору поставки № 2403-П від 01.04.2017 викладено в редакції: «Розрахунки за товар 60 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України або за домовленістю сторін шляхом попередньої оплати».

На виконання умов спірного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 165628,83грн. В підтвердження поставки позивач долучив до справи копії видаткові накладні: № МР 00095409 від 06.11.2019 на суму 39753,97 грн; накладна підписана з актом розбіжностей; загальна вартість товару, прийнятого по накладній, становить 15286,54 грн. і вказана в акті приймання); № МР 00097734 від 13.11.2019 на суму 2183,92 грн; №МР 00102026 від 27.11.2019 на суму 25786,67 грн; № МР 00104076 від 04.12.2019 на суму 36597.84 грн; № МР 00107097 від 13.12.2019 на суму 20820,24 грн; № МР 00107450 від 13.12.2019 на суму 1782,57 грн; № МР 00108638 від 18.12.2019 на суму 941,19 грн; № МР 00108639 від 18.12.2019 на суму 41004,50 грн; № МР 00109928 від 23.12.2019 на суму 8328,10 грн; № МР 00111043 від 24.12.2019, на суму 12897,26 грн (оригінали оглянуто судом).

Як повідомив позивач, відповідач частково оплатив вищевказані отримані товарно-матеріальні цінності в розмірі 35000,00 грн. Залишок заборгованості становить 130628,83 грн.

Позивач зазначив, що в період дії договору відповідач не звертався до ТзОВ «ТД Міжрегіональні ресурси» з вимогою про повернення товару та не вимагав його забрати. Вимогу відповідача про повернення товару позивач отримав 06.04.2020, яка ґрунтується на умовах спірного договору. При цьому термін дії вказаного договору закінчився 31.12.2019.

На думку позивача станом на квітень 2020 року у відповідача відсутні підстави вимагати повернення товару, отриманого в період дії договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав договірних зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості поставленого товару. Відтак, ТзОВ "ТД Міжрегіональні ресурси" подало до Господарського суду Львівської області позовну заяву про стягнення з відповідача 130628,83 грн основного боргу.

Відповідач заперечив проти позову з огляду на таке.

Згідно із п. 9.2 договору покупець має право на повернення 100% Товару, поставленого постачальником, в наступних випадках:

9.2.5 «якщо товар не має попиту у споживачів і не був проданий протягом 30 днів від дня поставки».

02 квітня 2020 року відповідач скерував на адресу позивача повідомлення про повернення товару на суму 58 902,93 грн.

Відповідно до до п. 9.3 Договору «При отриманні відповідного повідомлення про повернення товару, постачальник зобов`язаний забрати такий товар в 7 денний термін».

За твердженням відповідача товар отриманий протягом грудня 2019 року та не був повністю реалізований покупцем протягом 30 календарних дня з дати його поставки, тому в ТзОВ «Рітейл Україна» виникло право повернути такий. Право на повернення товару по даних видаткових накладних у покупця виникло по спливу місячного терміну після їх поставки покупцю, тобто в січні 2020 року.

Відповідач зазначив, що лист позивачу вручено 06 квітня 2020 року, однак товар не забрано, чим порушено права покупця згідно із умовами договору.

На думку відповідача у зв`язку з тим, що позивач не виконав своїх обов`язків щодо повернення товару, в ТзОВ «Рітейл Україна» відсутній обов`язок оплати за не забраний позивачем товар.

При цьому відповідач вважає, що обов`язок позивача забрати не реалізований покупцем товар протягом 30 календарних днів виник з умов договору та не припинився із-за закінчення строку дії договору. Водночас у зв`язку із ти, що постачальник не виконав своїх обов`язків щодо повернення товару у відповідача відсутній обов`язок оплати за не забраний позивачем товар.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки № 2403-П від 01.04.2017, у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підпунктом 2.2.5 договору поставки, відповідач сплачувати вартість товару, в порядку передбаченому цим договором, а відповідно до підпункту 2.1.1. позивач зобов`язаний забезпечувати доставку товару в місце, в асортименті, в кількості і за ціною (що відповідає чинній комерційній специфікації), вказаному в замовленні, відповідно до графіка поставок, і передачу товару покупцеві..

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних долучених до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом): № МР 00095409 від 06.11.2019 на суму 39753,97 грн; накладна підписана з актом розбіжностей; загальна вартість товару, прийнятого по накладній, становить 15286,54 грн. і вказана в акті приймання); № МР 00097734 від 13.11.2019 на суму 2183,92 грн; №МР 00102026 від 27.11.2019 на суму 25786,67 грн; № МР 00104076 від 04.12.2019 на суму 36597.84 грн; № МР 00107097 від 13.12.2019 на суму 20820,24 грн; № МР 00107450 від 13.12.2019 на суму 1782,57 грн; № МР 00108638 від 18.12.2019 на суму 941,19 грн; № МР 00108639 від 18.12.2019 на суму 41004,50 грн; № МР 00109928 від 23.12.2019 на суму 8328,10 грн; № МР 00111043 від 24.12.2019, на суму 12897,26 грн.

Відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково, в результаті утворилась заборгованість в розмірі в сумі 130628,83 грн.

Підписання відповідачем видаткової накладної без зауважень, яка є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач про дійсність отримання товару та проти наявності заборгованості не заперечив.

Пунктом 6.1 договору поставки № 2403-П від 01.04.2017 (в редакції додаткової угоди від 01.10.2019) передбачено, що розрахунки за товар 60 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України або за домовленістю сторін шляхом попередньої оплати.

Покликання відповідача про зобов`язання позивача забрати нереалізований протягом 30 днів від дня поставки, передбачене п. 9.2.5 договору поставки, судом відхиляється, оскільки доказів надсилання письмових повідомлень, в порядку передбаченому розділом 9 договору суду не надано.

Відповідач долучив вимогу про повернення товару датовану 02.04.2020, що перевищує строки погоджені умовами договору в частині повернення товару.

Більше того, 01.02.2019 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду, відповідно до якої договір поставки № 2403-П від 01.04.2017 вважається продовженим та діє до 31.12.2019. Доказів продовження спірного договору суду не надано.

Щодо покликань відповідача про зобов`язання позивача організувати роботу щодо повернення поставленого, але нереалізованого майна, суд звертає увагу, що предметом цього спору є стягнення заборгованості. Водночас відповідач вправі подати до суду окремий позов із такими вимогами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 130628,83 грн.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судовий збір покладається на останнього пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рітейл Україна" (81118, Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани, вул. Шевченка, 9А, ідентифікаційний код 36808029) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Міжрегіональні ресурси" (45200, м. Луцьк, вул. Шевченка, 35, ідентифікаційний код 35184264) 130628,83 грн основного боргу та 2102,00 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 10.08.2020.

Суддя У.І. Ділай