ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 серпня 2020 року Справа № 903/71/20
за первісним позовом: Луцької міської ради

до відповідача за первісним позовом: фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни

про стягнення 414 795,98 грн.

та зустрічним позовом: фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни

до відповідача за зустрічним позовом: Луцької міської ради

про внесення змін до договору

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Хвищук Н. В.

за участю представників сторін:

від Луцької міської ради: Іщик В.А., довіреність № 1.1-8/3067/2020 від 07.07.2019;

від фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни: не прибув;

встановив: Луцька міська рада звернулись з позовом до фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни про стягнення 414795,98 грн., з них 239834 грн. - кошти пайової участі, 174961,98 грн. - пеня із врахуванням інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на рішення Господарського суду Волинської області від 19.09.2018 та постанову Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 по справі №903/539/18, якими визнано укладеним з 21.02.2018 між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Самойліч Н.В. договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста №07 у редакції запропонованій Луцькою міською радою. Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням ФОП Самойліч Н.В.(замовником будівництва) зобов`язань визначених даним договором, Луцька міська рада здійснює заходи щодо примусового стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Ухвалою суду від 07.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2020.

Ухвалою суду від 04.03.2020 повідомлено сторони, що підготовче засідання відбудеться 25.03.2020.

13.03.2020 від відповідача - фізичної особи-підприємця Самойліч Н. В. надійшов відзив на позовну заяву від 13.03.2020, в якому зазначено, що позивачем невірно проведено розрахунок розміру пайової участі, зокрема не враховано кошторис вартості будівництва. Крім того, невірно визначено розмір пені. Відповідач, посилаючись на норми законодавства про спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені, зазначає, що розмір пені становитиме 79554,75 грн. та просить зменшити її розмір на 50%.

18.03.2020 фізична особа-підприємець Самойліч Н.В. звернулась із зустрічним позовом до Луцької міської ради про внесення змін до договору № 07 від 13.02.2018 про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька, укладеного між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Самойліч Наталією Володимирівною.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що рішенням Господарського суду Волинської області від 19.09.2018 по справі № 903/539/18 визнано укладеним з 21.02.2018 між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Самойліч Н.В. договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста № 07 у редакції запропонованій Луцькою міською радою. Позивачем за зустрічним позовом надіслано Луцькій міській раді пропозицію про внесення змін до п. 2.4.1 договору та до розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури м. Луцька шляхом визначення розміру загальної суми коштів пайової участі в сумі 59866,30 грн. На момент подання зустрічного позову відповідь за наслідками розгляду пропозиції не подано. Позивач зазначає, що під час розгляду справи № 903/539/18 господарським судом не було враховано наявність зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва Самойліч Н. В., правової оцінки кошторису в рішенні суду не відображено. Посилаючись на норми ст. 188 Господарського кодексу України, ст. 651 Цивільного кодексу України просить суд внести зміни до договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька №07 від 13.02.2018, укладеного між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем Самойліч Н. В., шляхом визначення в п. 2.4.1 договору загальної суми коштів пайової участі та в розрахунку розміру пайової участі та в розрахунку розміру пайової участі у розвитку інфраструктури м. Луцька до договору в розмірі 59866,30 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2020 позовну заяву ФОП Самойліч Наталії Володимирівни від 16.03.2020 залишено без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: надання суду документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

25.03.2020 судом з власної ініціативи продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - по 07.05.2020.

Ухвалою від 25.03.2020 повідомлено сторони, що підготовче засідання відбудеться 15.04.2020.

Ухвалою від 02.04.2020 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни до Луцької міської ради про внесення змін до договору. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Повідомлено сторони, що судове засідання відбудеться 15.04.2020.

07.04.2020 від Луцької міської ради надійшов відзив на зустрічний позов, в якому відповідач за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічного позовну повністю. Зазначає, що посилання відповідача на незгоду з розміром пайової участі є необґрунтованим, оскільки постановою Верховного суду у складі колегії суддів по справі Касаційного господарського суду від 27.11.2019 рішення Господарського суду Волинської області від 19.09.2018 залишено в силі, яким визнано укладеним Договір №07 про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька, де розмір пайової участі вказаний 239834 грн. Тобто, Договір не підлягає зміні в жодному випадку, адже постанова Верховного суду у складі колегії судців Касаційного господарського суду від 27.11.2019 по справі №903/539/18, є остаточною та зміні і оскарженню не підлягає.

Луцька міська рада звертає увагу суду на те, що Самойліч Н.В. зазначає, що договір згідно положень ст.ст. 188 ГК України та 651 ЦК України може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору та в інших випадках передбачених договором або законом. Єдиною підставою зустрічного позову ФОП Самойліч Н.В. зазначено факт не врахування Луцькою міською радою загальної кошторисної вартості будівництва, однак дані аргументи цілком спростовуються тим, що при поданні ФОП Самойліч Н.В. 06.02.2018 заяви до Луцької міської ради про вирішення питання пайової участі у створенні інфраструктури міста Луцька додавалася проектно-кошторисна документація, декларація про початок виконання будівельних робіт, затверджена Самойліч Н.В. - 23.05.2018. Зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва, який ФОП Самойліч Н.В. додавала до заяви про пайову участь сформований також станом на 23.05.2018, в ньому зазначена сума 4796 670 грн.( ця ж сума зазначена і в договорі №7, який визнано укладеним, рішенням суду). Даний розрахунок затверджений підписом ФОП Самойліч Н.В. та печаткою особи, яка його формувала. Також цілком очевидно, що з доданого до заяви про вирішення питання пайової участі у створенні інфраструктури міста Луцька від 06.02.2018 зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва станом на 23.05.2017 вбачається загальна кошторисна вартість будівництва 4796 670 грн, а з зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, який додає ФОП Самойліч Н.В. до зустрічного позову станом на 20.09.2017 - 1 197 326 грн., тобто сума фактично в чотири рази менша, що є неможливо. Міська рада вважає, що ФОП Самойліч Н.В. у такий спосіб зловживає своїми правами та різними способами намагається не виконувати умови Договору, який визнаний укладений судом. Також Луцька міська рада звертає увагу суду, що в доданому ФОП Самойліч Н.В. до зустрічного позову розрахунку значно занижена сума вартості будівництва, оскільки станом на 2017 рік вартість будівництва складала близько 10000 грн за м. кв., тоді як з доданого відповідачем розрахунку вбачається сума відчутно менша - 2000 грн. за м.кв., що є неможливим (це зокрема можна наочно побачити поділивши суму визначену у зведеному кошторисному розрахунку на площу реконструйованого приміщення).

Ухвалою суду від 15.04.2020 повідомлено сторін, що підготовче засідання відбудеться 13.05.2020.

12.05.2020 від представника фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни надійшло клопотання про зупинення провадження у справі від 12.05.2020. В клопотанні представник фізичної особи-підприємця просить суд зупинити провадження у справі № 903/71/20 до вирішення справи №903/539/18 за заявою фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни про перегляд рішення суду від 19.09.2018 за нововиявленими обставинами. Зазначає, що позовні вимоги у справі № 903/71/20 обґрунтовані правовими наслідками рішення Господарського суду Волинської області від 19.09.2018 у справі № 903/539/18, яким договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста № 07 від 13.02.2018 визнано укладеним з 21.02.2018, у визначеній судом редакції. Розмір позовних вимог ґрунтується на зобов`язанні, визначеному в рішенні від 19.09.2018, тому звернення фізичної особи-підприємця Самойліч Н. В. із заявою про перегляд рішення суду від 19.09.2018 за нововиявленими обставинами унеможливлює вирішення спору у даній справі до вирішення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 13.05.2020 повідомлено сторін, що підготовче засідання відбудеться 10.06.2020.

У зв`язку із підтвердженням захворювання працівника Господарського суду Волинської області коронавірусом COVID-19 з 09.06.2020 приміщення суду було закрито для сторін та їх представників з метою проведення дезінфекції і профілактичних заходів. Судові засідання не проводились. Станом на 16.06.2020 у Господарському суді Волинської області було закінчено проведення санітарно-епідеміологічних та профілактичних заходів. З 16.06.2020 роботу суду відновлено у звичайному режимі із дотриманням окремих карантинних обмежень, зокрема, маскового режиму, температурного скринінгу, обмеженого доступу відвідувачів суду.

Ухвалою суду від 18.06.2020 було повідомлено сторін, що підготовче засідання відбудеться 15.07.2020.

У зв`язку із недостатністю фінансування суду, кошти для закупівлі марок були відсутні, тому ухвалу суду від 18.07.2020 не було надіслано сторонам по справі, про що складено Акт від 22.06.2020.

15.07.2020 суд, розглянувши клопотання фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни, про зупинення провадження у справі від 12.05.2020, ухвалив на місці залишити його без задоволення.

Ухвалою суду від 15.07.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 05.08.2020.

В судове засідання 05.08.2020 фізична особа-підприємець Самойліч Н.В. не прибула, хоча належним чином була повідомлена про дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 560 від 31.07.2020.

Представник Луцької міської ради в судовому засіданні 05.08.2020 позов підтримав, просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 19.09.2018 по справі № 903/539/18 позов Луцької міської ради до підприємця Самойліч Наталії Володимирівни про визнання з 21.02.2018 договору укладеним задоволено. Визнано укладеним з 21.02.2018, у запропонованій міською радою редакції, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста № 07 від 13.02.2018 між Луцькою міською радою та підприємцем Самойліч Наталією Володимирівною(далі - Договір).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 по справі № 903/539/18 рішення Господарського суду Волинської області від 19.09.2018 залишено в силі.

Згідно п. 1.1 договору предметом договору є розрахунок та залучення коштів пайової участі Замовника будівництва (відповідач за первісним позовом) у розвитку інфраструктури міста Луцька.

Згідно п. 2.4.1 договору замовник будівництва зобов`язується внести на відповідний рахунок одержувача (позивач за первісним позовом) кошти пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька відповідно до розрахунку, який є невід`ємною частиною даного Договору та встановлених строків (графіку): 239834,00 грн. до 31.03.2018. Загальна сума коштів пайової участі становить 239834,00 грн.

06.12.2019 на адресу відповідача за первісним позовом позивач надіслав лист № 1.1-28/5896/2019 про сплату коштів пайової участі в розмірі 404550,71 грн. протягом 10 днів.

Однак відповідач коштів не сплатили, відповіді на вимогу не надали, що призвело до звернення позивача з позовом до суду.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України(далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Стаття 526 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Отже, судом встановлено, сторонами у справі укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька з 21.02.2018 за рішенням суду.

Договором визначено, що розмір пайового внеску у сумі 239834 грн. повинен бути сплачений відповідачем до 31.03.2018 в розмірі 239834 грн. (п. 2.4.1 Договору).

Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ГПК України доказів виконання в повному обсязі своїх обов`язків за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька не надав, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог Луцької міської ради до фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни в частині стягнення 239834 грн. пайового внеску.

Судом відхиляються заперечення відповідача за первісним позом, щодо невірного проведення позивачем розрахунку розміру пайової участі, без врахування кошторису вартості будівництва, оскільки рішення Господарського суду Волинської області та постанова Верховного Суду у справі №903/539/18, якими визнано укладеним договір, що є підставою первинних позовних вимог в запропонованій позивачем редакції, набрали законної сили 27.11.2019. Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. Рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Щодо стягнення з відповідача 24702,90 грн. інфляційних втрат суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих інфляційних втрат, вважає, що останні підставні в повному обсязі. При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 150259,08 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до р. 3 Договору у випадку порушення зобов`язання, передбачених даним Договором, Сторони несуть відповідальність, визначену даним Договором та (або) чинним законодавством України. Порушення Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом даного Договору. За порушення строків сплати коштів пайової участі Замовник будівництва сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України ,якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Беручи до уваги порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач відповідно до умов договору й положень чинного законодавства має право на застосування до відповідача санкцій у вигляді стягнення пені.

Однак, відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 258 для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (частина 1 ст. 260 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК, а тому: якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором, отже строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

В даному випадку п. 2.4.1 договору визначено строк виконання зобов`язань - до 31.03.2018, отже строк виконання відповідачем зобов`язання по договору №07 від 13.02.2018 закінчився 31.03.2018, тобто має місце прострочення виконання зобов`язання відповідачем з 01.04.2018.

Позивач дізнався про порушення свого права 13.02.2018 (дата складання розрахунку розміру пайової участі №07), станом на 27.11.2019 (постанова Верховного Суду по справі №903/539/18) шестимісячний строк нарахування пені закінчився, оскільки сторонами не встановлено у договорі іншого строку, за який можна нарахувати пеню, ніж строк встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 03.02.2020, поза межами річного строку, установленого законом для вимог про стягнення пені, а відповідачем до ухвалення рішення в справі було заявлено про спеціальну позовну давність, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 150259,08 грн. пені у зв`язку спливом позовної давності.

Щодо вимог про внесення змін до договору за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни до Луцької міської ради, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до п. 5.1. договору внесення змін та/або доповнень до даного Договору здійснюється відповідно та на підставі рішення Луцької міської ради з ініціативи однієї та за згодою обох Сторін у письмовій формі шляхом укладення Додаткової угоди до Договору, або в судовому порядку.

16.03.2020 фізична особа-підприємець Самойліч Н. В. направили на адресу Луцької міської ради пропозицію про внесення змін до договору шляхом визначення розміру коштів пайової участі в сумі 59866,30 грн. (а.с. 74).

Позивач за зустрічним позовом в позовній заяві зазначає, що на момент подання зустрічного позову (18.03.2020) відповіді від Луцької міської ради за наслідками розгляду пропозиції не надійшло.

Отже, суд прийшов до висновку, що подання зустрічного позову фізичною особою-підприємцем було передчасним, оскільки в судовому засіданні 05.08.2020 представник відповідача за зустрічним позовом зазначив, що у відповідь на пропозицію фізичної особи-підприємця Самойліч Н. В. 19.03.2020 було направлено відповідь, в якій Луцька міська рада зазначила, що постановою Верховного Суду рішення Господарського суду Волинської області, яким визнано укладеним договір, залишено в силі, просила фізичну особу-підприємця оплатити суму в розмірі 414795,98 грн.

Отже, позивачем за зустрічним позовом не було дотримано встановленого ст. 188 Господарського кодексу України порядку щодо внесення змін до договору та не було дотримано п. 5.1 Договору щодо внесення змін та/або доповнень до нього.

Крім того, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста №07 від 13.02.2018 визнано укладеним із 21.02.2018 рішенням Господарського суду Волинської області.

Постановою Верховного суду у складі колегії судців Касаційного господарського суду від 27.11.2019 по справі №903/539/18, залишено рішення Господарського суду Волинської області в силі, постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до п.2.1 рішення Конституційного суду України від 26.06.2013 у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, той факт, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька №07 від 13.02.2018 визнано судом укладеним між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем з 21.02.2018, рішення суду набрало законної сили, постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає, рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 264536,90 грн., з них: 239834 грн. коштів пайової участі, 24702,90 грн. інфляційних втрат, у задоволенні первісного позову Луцької міської ради до фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни в частині стягнення 150259,08 грн. пені відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. У задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни до Луцької міської ради про внесення змін до договору відмовити через безпідставність та необгрунтованість.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 3968,05 грн. судового збору, в іншій частині сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Згідно положень ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача за зустрічним позовом у зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. 129, 232, 236, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

вирішив:

1. Первісний позов Луцької міської ради до фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни про стягнення 414795,98 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути із фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь бюджету м. Луцька (рахунок: НОМЕР_2 ) 264536,90 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять шість гривень дев`яносто копійок), з них: 239834 грн. коштів пайової участі, 24702,90 грн. інфляційних втрат.

3. Стягнути із фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Луцької міської ради в особі виконавчого комітету Луцької міської ради (рахунок: НОМЕР_3 ) 3 968,05 грн. (три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім гривень п`ять копійок) судового збору.

4. У задоволенні первісного позову Луцької міської ради до фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни в частині стягнення 150259,08 грн. пені - відмовити.

5. У задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця Самойліч Наталії Володимирівни до Луцької міської ради про внесення змін до договору - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено

11.08.2020

Суддя А. С. Вороняк