ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" серпня 2020 р. Cправа № 902/709/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Млин Вінниці" б/н від 30.07.2020 року про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Млин Вінниці", м.Вінниця

до Приватного підприємства "Зернотік плюс", м.Вінниця

про стягнення 877019,92 грн здійсненої попередньої оплати в зв`язку з невиконанням договору поставки

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області (суддя Нешик О.С.) перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Млин Вінниці" про стягнення з Приватного підприємства "Зернотік плюс" заборгованості за договором постачання №06/05/2020/1 від 06.05.2020 у розмірі 877 019,92 грн.

05.08.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Млин Вінниці" надійшла заява б/н від 30.07.2020 року про забезпечення позову у справі.

Відповідно до ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, суддя Нешик О.С. з 03.08.2020 року по 11.09.2020 року перебуває у відпустці.

На підставі розпорядження т.в.о. керівника апарату суду від 05.08.2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл заяви про забезпечення позову, за результатами якого вказану заяву передано на розгляд судді Тісецького С.С.

Суд розглянувши подану заяву та дослідивши надані докази, встановив наступне та дійшов такого висновку.

Так, вказана заява мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач припинив повертати кошти 11.06.2020 року; з вказаної дати відповідачем не вчинено жодної дії, направленої на продовження процесу повернення коштів, з огляду на що, на думку позивача, має місце недобросовісне ухилення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань.

Жодного разу відповідач не звернувся до позивача з заявою про відстрочку або розстрочку щодо сум, які залишились неповернутими.

Відповідач не надав відповіді, а отже повністю проігнорував претензію позивача.

На переконання позивача, вказані дії відповідача свідчать про те, що останній не має наміру виконувати свої договірні зобов`язання, а отже до моменту розгляду справи по суті може вчиняти дії, які направленні на відчуження наявного у відповідача майна та коштів на свої афілійовані компанії або ж третім особам за попередньою домовленістю, щоб уникнути стягнення коштів навіть при винесеному на користь позивача рішенню Господарського суду Вінницької області. Так, зокрема, засновником відповідача (ПП" Зернотік плюс") є ОСОБА_1 , який є також єдиним засновником та директором у ПП "Власна справа". Дані підприємства мають спільний основний вид діяльності, а саме 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Отже, невжиття заходів Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти та майно відповідача в межах ціни позову 877 019,92 грн., що знаходяться у банківських установах на рахунках, які будуть виявленні в процесі виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: - розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.ст. 76-78 ГПК України).

Суд, звертає увагу на те, що підставами для забезпечення позову є істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Надавши оцінку матеріалам заяви про забезпечення позову в їх сукупності, суд з урахуванням вищевказаних приписів законодавства зазначає, що обставини наведені заявником у заяві (щодо припинення відповідачем повернення коштів; невчинення дій спрямованих на повернення коштів; ігнорування претензії позивача та відсутність звернення з боку відповідача про відстрочку або розстрочку заборгованості) безумовно та переконливо не свідчить про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову.

При цьому, доводи заявника щодо можливого невиконання чи утруднення виконання рішення суду та відповідно порушення його прав, ймовірного відчуження майна та коштів належних відповідачу на користь третіх осіб ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України.

Враховуючи викладене та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Млин Вінниці" б/н від 30.07.2020 року про забезпечення позову, в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 12, 18, 73-79, 86, 136, 140, 234, 235 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Прийняти до свого провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Млин Вінниці" б/н від 30.07.2020 року про забезпечення позову у справі № 902/709/20.

2. Відмовити в задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Млин Вінниці" б/н від 30.07.2020 року про забезпечення позову у справі № 902/709/20, в повному обсязі.

3. Ухвалу надіслати згідно переліку рекомендованим листом.

Згідно ч.2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддею - 06.08.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, пп. 17.5 п. 17 ч. 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. прим.:1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Данила Нечая, 7, м.Вінниця, 21001);

3 - відповідачу (вул.Київська, буд.16, оф.614, м.Вінниця, 21100)