ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

04.08.2020 Справа № 920/784/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши заяву (вх. № 2114к від 30.07.2020) про забезпечення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільного підприємства «Емпаєр Моторс» (40030, м. Суми, вул. Козацький Вал, 2-Б; ),

установив:

30.07.2020 заявник - представник ОСОБА_1 подав до суду заяву (вх. №2414к від 30.07.2020) про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ТОВ «СП «Емпаєр Моторс» у розмірі 3717860,00 грн, яке належить йому на праві власності, нежитловий будинок - адміністративно-торгівельний центр «Емпаєр Моторс», розташований за адресою: м. Суми, вул. Козацький Вал, 2-Б.

Вимоги заявника обґрунтовані тим, що на даний час ним подано до господарського суду позов до ТОВ «СП «Емпаєр Моторс» про стягнення з останнього 3717860,00 грн пропорційно частці ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «СП «Емпаєр Моторс», однак заявник має побоювання, що відповідачем можуть вчинятись дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, що у подальшому може ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 судову справу № 920/784/20 передано на розгляд судді Котельницькій В.Л.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає, що особа, яка подала таку заяву, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно із ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, виходячи з наведеного, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, наведеною у пункті першому постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».

Проте заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову наведеним вимогам не відповідає. Так, заява про забезпечення позову містить припущення заявника про відсутність значних сум грошових коштів на рахунках відповідача у банківських установах, а також побоювання, що невжиття заходів до забезпечення позову надасть відповідачу можливість здійснити відчуження адміністративно-торгівельного центру на користь третіх осіб у будь-який час.

При цьому на підтвердження обставин, які б підтверджували викладені у заяві про забезпечення позову обставини, заявник не надав жодного доказу.

З поданих матеріалів (довідка з ЄДРПОУ щодо ТОВ «СП «Емпаєр Моторс» на безкоштовний запит, висновок про вартість нерухомого майна, копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно та довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно) не вбачається жодних обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов, а заявником не подано жодних належних доказів того, що відповідач може вчиняти чи вчиняє дії, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд зазначає, що саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами неможливість в подальшому виконання рішення суду саме внаслідок дій або бездіяльності відповідача, тобто наявності у нього наміру ухилитися від виконання рішення суду.

При цьому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин ймовірності того, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на ухилення від виконання у майбутньому рішення у даній справі у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи, викладені представником позивача в заяві про забезпечення позову відхиляються судом за необґрунтованістю, оскільки не підтверджені відповідними доказами, а самі по собі такі доводи не доводять факту неможливості у майбутньому виконати судове рішення через неправомірні дії відповідача.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №920/784/20 - відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 04.08.2020 та може бути оскаржена в апеляційному порядку у порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.Л. Котельницька