ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/756/15-г
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф., розглянувши матеріали скарги Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" вх. № ГСОО 2-3175/20 від 17.07.2020р. на рішення та дії заступника Ізмаїльського міськрайоного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (місто Одеса) ОСОБА_1 у справі №916/756/15-г,-

За позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство"

про стягнення 13705333,75грн.

Особа, на бездіяльність якої подається скарга: Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального Управління Мінітерства Юстиції (місто Одеса)

За участю представників сторін:

Від позивача : - Перейма Д.О. , наказ № 177-к, дата видачі : 25.03.19;

Від відповідача (заявника) : не з`явився;

Від відділу Ізмїльської міськрайонної державної виконавчої служби Південного Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (м. Одеса) ОСОБА_1., довіреність № б/н, дата видачі : 02.01.20;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" 15874476,03грн., а саме:неповернену суму позики за договором про надання поворотної фінансової допомоги №120-В-АМПУ-13 у розмірі 13000000грн., 3% річних у розмірі - 276226,03грн., інфляційне збільшення у розмірі 2598250грн.

24.03.2015р. від сторін надійшла спільна заява (Вх.ГСОО№2-1522/15 від 24.03.2015р.), згідно якої сторони просять суд затвердити мирову угоду від 23.03.2015р. по справі №916/756/15-г.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.03.2015 року було затверджено мирову угоду.

17.07.2020 року від представника Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" надійшла скарга вх. № ГСОО 2-3175/20 від 17.07.2020р. на рішення та дії заступника Ізмаїльського міськрайоного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (місто Одеса) ОСОБА_1 у справі №916/756/15-г.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2020р. скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" вх. № ГСОО 2-3175/20 від 17.07.2020р. передано на розгляд судді Гуту С.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.07.2020р. скаргу Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" прийнято до розгляду та розгляд спризначено на 04.08.2020 року.

04.08.2020 року від Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В обґрунтування скарги Приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське пароплавство" зазначає, що ухвалою господарського суду Одеської області від 24.03.2015 року було затверджено мирову угоду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.09.2015 року був встановлений новий графік погашення боргу в строк до 31 05.2017 року, а згідно ухвали суду від 22.10.2015 року кінцевий термін сплати заборгованості був визначений - до 51.12.2018 року.

14.07.2020 р. заступником начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 62552223 були винесені наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження; про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника; про стягнення виконавчого боргу у розмірі 277 841,37 гривень; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 296,00 гривень.

Як вважає скаржник, в діях заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. З статті 565-2 Кримінального кодексу України, вказані постанови є незаконними та підлягають негайному скасуванню, виходячи з наступного.

Щодо незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020 року, якою було відкрито виконавче провадження з виконання ухвали № 916/756/15-г, виданої 24.05.2015 року господарським судом Одеської області, про стягнення залишку заборгованості у розмірі 2778415, 75 гривень: За повідомленням заступника голови Верховного суду Войціховського Віталія Антоновича , та правової позиції, яка була відображена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №910/12250/16, якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у Законі України «Про виконавче провадження», то така ухвала не мас статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Державний виконавець не має права приймати таку ухвалу про затвердження мирової угоди до виконання.

Аналогічна позиція була викладена і в абз. 9 п. 3.19 постанови Пленуму Вищого господарською суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики ще: осування Господарського процесуального кодексу України судами першої и станціїї в якій було зазначено, що, якщо ухваласуду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст. 18 названого Закону то така ухвала не мис статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може липни як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Вимоги до виконавчого документу передбачено в статті 18 Закону України 'Про виконавче провадження", в редакції на момент винесення ухвали господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди.

24.03.20015 року, та статті 4 Закону України 'Про виконавче провадження" в редакції на момент відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до п. 5 ч.1 ст. 18 Закону у виконавчому документі зазначається дата набрання законної (юридичної) сили рішенням.

Згідно п.6 ч.1ст. 18 Закону у виконавчому документі також зазначається строк пред явлення виконавчого документа до виконання.

Вказані вимоги до виконавчого документу є обов`язковими, оскільки, визначають строк пред явлення виконавчого документу для виконання та дату, з якої рахувати цей строк.

Аналогічні вимоги також зазначені в п. 6 ч. 1 ст. 4 та п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції на момент відкриття виконавчого провадження.

Натомість, в ухвалі господарського суду Одеської області від 24 березня 2015 року по справі № 916/756/15-г не було зазначено дати набрання законної (юридичної) сили рішенням га строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, ухвала господарського суду Одеської області від 24 березня 2015 року по справі № 916/756/15-г не відповідає вимогам, які пред являються до виконавчого документу, а саме: п. 5 ч.1 ст. 18 та п.6 ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції на момент винесення ухвали господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди 24.03.2015 року та п. 6 ч. 1 ст. 4 та п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України ' Про виконавче провадження" в редакції на момент відкриття виконавчого провадження, а тому не с виконавчим документом.

Не було зазначено і в самій ухвалі господарського суду Одеської області від 24 березня 2015 року по справі № 916/756/15-г, що вказана ухвала є виконавчим документом.

З огляду на викладене вбачається, що заступник начальника відділу Ізмаїльського міськуайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 не мав повноважень відкривати виконавче провадження з виконанні ухвали № 916/756/15-г, виданої 24.03.2015 року господарським судом Одеської області, яка не є виконавчим документом.

В порушення вимог статті 3 Закону України 'Про виконавче провадження' заступник начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 прийняв до виконання ухвалу господарського суду Одеської області від 24 березня 2015 року по справі № 916/756/15-г, яка не відноситься до рішень, що підлягають примусовому виконанню, не є виконавчим документом в розумінні вищезазначеної статті.

Звертаємо особливу увагу на судову практику з викладеного питання. Так, в рішенні Вищого господарського суду України від 30 березня 2016 року в справі № 920 1515/15 було, зокрема, зазначено, що в даному випадку, судом першої інстанції було визначено, що ухвала суду від 29.05.2014 року у справі № 920/1938/13 не має статусу виконавчого документа, оскільки не відповідає вимогам, визначеним до виконавчого документа статтею 18 Закону України 'Про виконавче провадження . Таким чиному разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди ".

Таким чином, в разі, якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди, не є виконавчим документом, то вони не приймається державним виконавцем до виконання, а в разі, якщо одна із сторін вважає, що інша сторона не виконує зобов язання за умовами мирової угоди, то законодавець (підтверджено судовою практикою) визначив єдиний можливий спосіб захисту своїх прав - звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Частиною 2 статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 1 ч. 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим окументом і цим Законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішені» та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, щи спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, заступником начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання ухвали господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 року.

При цьому у п.2 резолютивної частини ухвали господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 року було зазначено наступне: ПрАТ "УДП" зобов`язується, сплатити ДП "АМПУ" заборгованість, визначену у п. 1 цієї Мирової угоди, протягом 14 (чотирнадцяти) місяців, починаючи з квітня 2015 року, згідно з наступним графіком платежів, на банківські реквізити визначені нижче:

1. до 30 квітня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

2. до 31 травня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

3. до 30 червня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

4. до 31 липня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

5. до 31 серпня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

6. до 30 вересня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

7. до 31 жовтня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

8. до 30 листопада 2015 року-1 000 000,00 грн.;

9. до 31 грудня 2015 року-1 000 000,00 грн.;

10. до 31 січня 2016 року-1 000 000,00 грн.;

11. до 29 лютого 2016 року-1 000 000,00 грн.;

12. до 31 березня 2016 року-1 000 000,00 грн.;

13. до 30 квітня 2016 року-1 000 000,00грн.;

14.до 31 травня 2016 року-778413, 75грн.

Натомість, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020 року, якою було відкрито виконавче провадження з виконання ухвали № 916/756/15-г, виданої 24.05.2015 року господарським судом Одеської області, значиться сума стягнення залишку заборгованості у розмірі 2778413, 75 гривень.

Крім того, ні в ухвалі господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 року, ні в ухвалах господарського суду Одеської області від 24.09.2015 року та від 22.10.2015 року не було зазначено суми у розмірі 2778413, 75 гривень.

Відсутній також відповідний документ про підтвердження суми заборгованості в розмірі 2778413,75 гривень і серед документів, які були долучені до заяви про примусове виконання рішення.

Тобто, сума в розмірі 2778413,75 гривень, яка була зазначена в постанові про відкриття виконавчого провадження, жодним чином, документально підтверджена не була.

Таким чином, заступник начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 самовільно, в порушення своїх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України Про виконавче провадження" змінив рішення суду та допустив грубе порушення статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" - завдання виконавчого провадження.

Виходячи з вищенаведеного, заступником начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були незаконно винесено 14.07.2020 року постанову ВГІ №62552223 про відкриття виконавчого провадження, постанову ВГІ №62552223 про арешт майна боржника, постанову ВП №62552223 про арешт коштів боржника, постанову ВП ВП №62552223 про стягнення виконавчого збору, постанову ВП №62552223 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, чим було порушено права та законні інтереси приватного акціонерного товариства Українське Дунайське пароплавство", а саме призвело до виникнення реальної перешкоди у веденні господарської діяльності та блокуванні роботи ПрАТ "УДП' як єдиного національного перевізника України .№1 та підприємства, 100% акцій яких належать державі Україна, в особі Міністерства інфраструктури України та недоотримання прибутку державою Україна. А отже, дані постанови підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"" від 2 жовтня 2019 року № 145-IX (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2019, № 46, ст.302) забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відповідно до Закону України Про перелік об`єктів права державної власної власності що не підлягають приватизації" від 7 липня 1999 року № 847-ХІУ (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1999, № 37, ст.332), який діяв до набрання чинності Законом України Про визнання таким, що втратив чинність Закону країни Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 2 жовтня 2019 року № 145-ЇХ приватне акціонерне товариство Українське приватне пароплавство" (код ЄДРОПУ 01125821) входило до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Таким чином, з моменту набрання чинності Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"" від 2 жовтня 2019 року № 145-ІХ (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2019, № 46, ст.302) до ПрАТ УДП забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до и. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Відтак, заступник начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 повинен був повернути Ухвалу господарського суду Одеської області від 24.03.2015р. по справі №916/756/15-г.

Проте вказаних дій заступник начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 не вчинив, чим порушив вищевказані норми чинного законодавстваі відкрив 14.07.2020 виконавче провадження ВП №62552223.

14.07.2020р. заступником начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 винесено постанову ВП№62552223 про арешт коштів боржника, згідно якої був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на таких рахунках:

НОМЕР_1 (код валюти 980,978, 840) у АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478;

НОМЕР_2 (код валюти 980,978, 840) у АТ "Укрексімбанк") МФО 322313;

НОМЕР_3 (код валюти 980,978, 840) у «Альфа Банк» МФО 300346;

НОМЕР_4 (код валюти 978) у АТ "Укрексімбанк") МФО 322313;

НОМЕР_5 (код валюти 980) у АТ "Укрексімбанк") МФО 322313;

НОМЕР_6 (код валюти 980, 978, 840, 826, 643) у АТ "Укрексімбанк") МФО 322313;

НОМЕР_7 (код валюти 980) у АТ "Укрексімбанк") МФО 322315;

НОМЕР_8 (код валюти 980, 978, 840) у філії Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк", МФО 328845.

Наступні рахунки, на які накладено арешт, є такими, що передбачені для виплати заробітної плати працівникам та сплати усіх передбачених законодавством податків та зборів, а саме:

НОМЕР_1 (код валюти 980, 978, 840) у АБ «УКРГАЗБАНК» МФО 320478;

НОМЕР_9 (код валюти 980, 978, 840, 348) у АТ "Укрсксімбанк") МФО 322313;

НОМЕР_6 (код валюти 980, 978, 840, 826, 643) у АТ "Укрекеімбанк") МФО 322313.

Рахунок № НОМЕР_7 (код валюти 980) у АТ "Укрексімбанк") МФО 322313, на який також накладено арешт, - є рахунком, який передбачений для обліку коштів соціального страхування Фонду соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

08 липня 2020 року Верховний Суд прийняв постанову у справі №915/1000/18 за скаргою Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" на дії та бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

У вказаній справі Верховний Суд зробив такі правові висновки.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках / банківських установах.

Однак, стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти па яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Виконавець може САМОСТІЙНО зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника банківській установі в разі ОТРИМАННЯ документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19.

Частиною 1 ст. 115, ч.5 ст.97 КЗпП України, ст.22, ч.ч.1, 6 ст.24ч.З ст.15 Закону України "Про оплату прані визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів га їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 2 сг. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхувальник-робитодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших до куме і п і в, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Чинним законодавством України передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати заробітної плати, та для обліку коштів соціального страхування в національній валюті унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють в ПрАТ "УДП".

Оскільки ПрАТ УДГГ дізналося про порушення своїх прав та за конто інтересів 14.07.2020 року - у день отримання вищезазначених постанов, то строк на оскарження рішення та дій посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення спливає лише 28.07.2020р. Відтак скаржник просить суд, постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про відкриття виконавчого провадження - визнати незаконною та скасувати. Постановузаступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про арешт майна боржника - визнати незаконною та скасувати. Постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про арешт коштів боржника - визнати незаконною та скасувати. Постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №о2552223 про стягнення виконавчого збору - визнати незаконною та скасувати. Постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - визнати незаконною та скасувати. Зобов`язати заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 зняти арешт з грошових коштів, які належать приватному акціонерному товариству Українське Дунайське пароплавство" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул Пароходна, буд.28, ), б межах суми стягнення, та які знаходяться на всіх рахунках ПрАТ "УДП". Зобов`язати заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 зняти арешт зі всього рухомого та нерухомого майна ПрАТ "УДГГ (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул Пароходна, буд.28, ).

У зв`язку із цим, Скаржник звертається до суду із скаргою на рішення та дії заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (м. Одеса) ОСОБА_1 у справі №916/756/15-г

Відповідно до ч. 1 ст. 342 скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

03.08.2020 року до господарського суду Одеської області від Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (м. Одеса) ОСОБА_1 надійшли пояснення, відповідно яких зазначено, що скарга не обгрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав. На примусовому виконанні Відділу знаходиться зведене виконавче провадження №62634124 про стягнення боргу з ПАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО», в склад якого входять:

- виконавче провадження №62552223 з примусового виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г, про стягнення залишку заборгованості у розмірі 2778413,75 грн. на користь ДП «АМПУ»;

- виконавче провадження №62611984 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 № 916/2459/19, про стягнення судового збору у розмірі 4081,12 грн. на користь ТОВ «МОРСЬКИЙ СЕРВІС УКРАЇНИ»:

- виконавче провадження №62612210 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 № 916/2459/19, про стягнення 262987,20 грн. заборгованості за договором, 4647,31 грн. 3%. річних, 4465,70 грн. інфляційних на користь ТОВ «МОРСЬКИЙ СЕРВІС УКРАЇНИ».

Інформація про здійснені заходи примусового виконання по виконавчому провадженню №62552223.

Державним виконавцем було винесено наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020р. №62552223; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.03.2020р. №62552223; про стягнення виконавчого збору від 14.07.2020р. №62552223; про арешт майна боржника від 14.07.2020р. №62552223; про арешт коштів боржника від 14.07.2020р. №62552223. Вищезазначені постанови було вручено боржнику 14.07.2020р.

14.07.2020р. постанову про арешт коштів боржника та платіжні вимоги про списання коштів було направлено банкам Укрпоштою рекомендованим листом, окрім АТ «Укрексімбанк», яку було вручено під розписку до канцелярії банку 14.07.2020р. У постанові про арешт коштів було зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом».

16.07.2020р. та 17.07.2020р. надійшли списані кошти з АТ «Укрексімбанк» в сумі 2106088,43 грн., які було розподілено відповідно до статті 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок не стягнутого боргу складає 864056,80 грн. та виконавчого збору 86405,89 грн.

16.07.2020 до відділу державної виконавчої служби надійшла заява представника ПАТ «УДП» №ЮС-663, в якій міститься прохання зняти арешт з рахунків: НОМЕР_10 (кодвалюти980,978,840,348), НОМЕР_6 (код валюти 980,978,840,826,643), НОМЕР_7 (код валюти 980), у АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 та додано довідку АТ «Укрексімбанк» № 0632106/16444-20 від 15.04.2020р. про режим поточних мультивалютних рахунків ПАТ «УДП», в якої зазначено: рахунок № НОМЕР_6 (код валюти 978, 840, 826, 643) - режим використання відповідно до діючого валютного законодавства України, у т.ч. виплати в інвалюті на відрядження співробітникам ПАТ «УДП» та нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден; рахунок № НОМЕР_6 (код валюти 980) - режим використання відповідно до діючого законодавства України, у т.ч. виплати у гривні на відрядження співробітникам ПАТ «УДП», на нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден та заробітної плати працівникам підприємства сплати обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України; рахунок№ НОМЕР_10 (код валюти 978, 840, 348) - режим використання відповідно до діючого валютного законодавства України, у т.ч, виплати в інвалюті на відрядження співробітникам ПАТ «УДП» та нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден; рахунок № НОМЕР_10 (код валюти 980) - режим використання відповідно до діючого законодавства України, у т.ч. виплати у гривні на відрядження співробітникам ПАТ «УДП», на нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден та заробітної плати працівникам підприємства сплати обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України; рахунок № НОМЕР_7 (код валюти 980) - режим використання відповідно до діючого законодавства України, а саме виплати сум у гривні на лікарняні з Фонду соціального страхування України та сплати обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України.

17.07.2020р. постановою державного виконавця знято арешт з коштів, які є заробітною платою працівників, з коштів соціального страхування Фонду соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, з коштів обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України. які обліковуються на банківських рахунках №№ НОМЕР_10 (код валюти 980,978,840,348), №; НОМЕР_6 (код валюти 980,978,840,826,643), № НОМЕР_7 (код валюти 980) у АТ «Укрексімбанк», МФО 322313.

Дана постанова була винесена відповідно до постанови Верховного суду від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19, в якій суд дійшов до висновку про те, що кошти на рахунках зі спеціальним режимом не можуть бути арештовані виконавцем з урахуванням правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі №916/73/19; від 10.10.2019 року №916/1572/19.

17.07.2020р. дана постанова вручена банку, в зв`язку з чим не заблоковано процес виплати заробітної плати працівникам, соціальні виплати при тимчасовій втраті працездатності та податків до державних бюджетів.

Інформація про здійснені заходи примусового виконання по виконавчому провадженню №62611984. Державним виконавцем було винесено наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2020р. №62611984; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 21,07.2020р. №62611984; про стягнення виконавчого збору від 21.07.2020р. №62611984; про арешт майна боржника від 21.07.2020р. №62611984; про арешт коштів боржника від 21.07.2020р. №62611984. Вищезазначені постанови було вручено боржнику 21.07.2020р.

21.07.2020р. постанову про арешт коштів боржника було направлено банкам Укрпоштою рекомендованим листом, окрім АТ «Укрексімбанк», яку було вручено під розписку до канцелярії банку 21.07.2020р. Даною постановою було накладено арешт на кошти окрім коштів що призначені для виплати заробітної плати працівникам підприємства, а також коштами соціального страхування Фонду соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, податків.

Інформація про здійснені заходи примусового виконання по виконавчому провадженню №62612210. Державним виконавцем було винесено наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження від 21,07.2020р. №62612210; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 21.07.2020р. №62612210; про стягнення виконавчого збору від 21.07.2020р. №62612210; про арешт майна боржника від 21.07.2020р. №62612210; про арешт коштів боржника від 21.07.2020р. №62612210. Вищезазначені постанови було вручено боржнику 21.07.2020р.

21.07.2020р. постанову про арешт коштів боржника було направлено банкам Укрпоштою рекомендованим листом, окрім АТ «Укрексімбанк», яку було вручено під розписку до канцелярії банку 21.07.2020р. Даною постановою було накладено арешт на кошти окрім коштів що призначені для виплати заробітної плати працівникам підприємства, а також коштами соціального страхування Фонду соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, податків.

13.07.2020 року надійшла заява стягувана ДП «АМПУ» з проханням стягнення залишку заборгованості у розмірі 2778413,75 грн. з ПАТ «УДП» відповідно до Ухвали Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г. До заяви ДП «АМПУ» додано: Ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2015 № 916/756/15-г про розстрочку виконання Ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г, згідно якої останній платіж необхідно погасити до 31.05.2017 року; Мирова угода від 23.03.2015 між ДП «АМПУ» та ПАТ «УДП»; Ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.10.2015 № 916/756/15-г про розстрочку виконання Ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г, згідно якої останній платіж необхідно погасити до 31.12.2018 року; Лист ДП «АМПУ» до ПАТ «УДП» від 23.07.2019 № 2570/10-01-01 з проханням сплатити заборгованість; Відповідь ПАТ «УДП» від 01.08.2019 № 295, згідно якої боржником заплановано сплатити заборгованість до кінця третього кварталу 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України: «Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".». За змістом ухвали про затвердження мирової угоди вона була оголошена у присутності представників позивача та відповідача, тобто ухвала набула законної сили 24.03.2015 року у день її оголошення. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, ухвала Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г набрала чинності 23.03.2015 року.

Відповідно до частини 3 статті 193 Господарського процесуального кодексу України: «У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначені рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, а саме у пункті 2 частини 1 цієї статті зазначено «ухвали судів у господарських справах».

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено: «Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців».

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено: «Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку. встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його після його прийняття».

З вищенаведених норм законодавства ухвала Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Скаржник стверджує, що державний виконавець не має право приймати до виконання ухвалу про затвердження мирової угоди, в якій не зазначена дата набрання чинності та строк пред`явлення до виконання, посилаючись на Постанови та Пленуми судів. В наведених у скарзі посиланнях відсутні прямі вказівки, що державний виконавець не має право приймати до виконання ухвалу про затвердження мирової угоди та виносити повідомлення без прийняття до виконання відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду від 05.12.2019 року справа №1.380.2019.002342 - ВС зауважив, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений законом і не може бути змінений. Тому, відсутність у виконавчому документі відомостей про строк пред`явлення його до виконання, в цьому випадку, не перешкоджає приватному виконавцю самостійно вирішити питання про дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно відкрити виконавче провадження.

Тому колегія суддів визнала правильними висновки суду першої інстанції про відсутність у виконавчому документі строку пред`явлення виконавчого документу в цьому випадку не є підставою для визнання оскарженої постанови протиправною та її скасування, оскільки дати складання - 28.01.2019 та дати пред`явлення до виконання 20.03.2019 достатньо для висновку, що виконавчий документ пред явлений у межах встановленого законом строку.

Також ВС визнав помилковими висновок суду апеляційної інстанції щодо не зазначення у виконавчому документі дати набрання постановою законної сили, оскільки в постанові такий запис зазначений - 07.02.2019 року.

Так, у виконавчому документі зазначено, що відповідно до ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Тобто, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три місяці та починає перебіг з дня його винесення. З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 28.01.2019, а пред`явлена до виконання 20,03.2019, тобто в межах встановленого законом строку.

У Постанові Вищого господарського суду України 22.6.2011р. Справа № 3/151-ПД-10 зазначив: « Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій про те, що ухвала про затвердження угоди законної сили з моменту и винесення тобто, з 22.11.10, що узгоджується з позицією Вищого господарського суду України викладеній в Інформаційному практики застосування норм Господарського процесуального кодексу, порушені У доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2002 року "]Ј08.2007р.Ш1-8/675».

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.08.2018 року справа № 471/283/17-ц «Пунктом частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувана одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, не врахував, що відсутність у виконавчому документі будь якої інформації щодо боржника, зокрема, дати народження, паспортних даних не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 388 ЦК України, та помилково було скасоване рішенням апеляційного суду».

Державним виконавцем при прийнятті рішення щодо відкриття виконавчого провадження було враховано вищезазначені позиції судів.

Державним виконавцем не порушено встановлену заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, яка зазначена в частини 3 розділу III Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»».

Позицією господарського суду щодо наявності у державного виконавця права на вчинення виконавчих дій щодо боржника, який був включений до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, у випадку стягнення із боржника грошових коштів, відповідає висновкам, до яких дійшов Верховний Суд в ухвалі від 29.04.2020р. по справі №910/6948/19 де Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції, яким було відхилено доводи скаржника щодо встановленої Законом № 145-ІХ заборони на вчинення виконавчих дій, оскільки Законом № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

З вищевикладеного представник ВДВС вважає, що відсутні порушення з боку державного виконавця законодавства України та відсутні підстави для скасування постанов про відкриття виконавчого провадження; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника від 14.07.2020 року у виконавчому провадженні № 62552223 з примусового виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г.

04.08.2020 року від представника позивача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надійшли пояснення, відповідно яких зазначено, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г затверджено мирову угоду від 23.03.2015, укладену між державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») та приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» (далі - ПрАТ «УДП»).

Відповідно до умов мирової угоди від 23.05.2015 державне підприємство Адміністрація морських портів України (далі - ДП«АМПУ») (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, , п/р НОМЕР_11 в АТ „Укрексімбанк м. Київ, МФО 322313), в особі Голови Амеліна А. М., який діє на підставі Статуту та Наказу Міністерства інфраструктури України від 22.04.2015 №54-0, та приватне акціонерне товариство Українське Дунайське пароплавство (далі - ПрАТ «УДП») (68600, м. Ізмаїл, вул. Краснофлотська, 28, , п/р НОМЕР_12 в філії АТ „Укрексімбанк в м. Ізмаїл, МФО 328629), в особі виконуючого обов`язки голови Правління Кравченка О. С., який діє на підставі Наказу Міністерства інфраструктури України від 12.02.2015 р. № 15-0 та Статуту, які є сторонами у судовій справі № 916/756/15-г, порушеній Господарським судом Одеської області, за позовом ДП «АМПУ» до ПрАТ «УДП» про стягнення 15 874 476,03грн., які складаються з 13 000 000,00 грн. - основного боргу, 276 226,03 грн. - 3% річних та 2 598 250,00 грн. - інфляційного збільшення, усвідомлюючи значення своїх дій, домовились про укладення мирової угоди на зазначених умовах: За цією мировою угодою, з урахуванням уточнень ДП «АМПУ» від 20.03.2015 за вих. №1483, ПрАТ «УДП» визнає наявність перед ДП «АМПУ» грошових зобов`язань в сумі 13 778 413,75 грн. та зобов`язується, у строк до 31 травня 2016 року сплатити ДП «АМПУ» 11 000 000,00 грн. - основного боргу, 276 226,03 грн. - 3 % річних, 2 429 107,72 грн. - інфляційного збільшення, а також 73 080,00грн. - судових витрат (судовий збір), понесених ДП «АМПУ» по даній справі. ПрАТ «УДП» зобов`язується, сплатити ДП «АМПУ» заборгованість, визначену у п. 1 цієї Мирової угоди, протягом 14 (чотирнадцяти) місяців, починаючи з квітня 2015 року, згідно з наступним графіком платежів, на банківські реквізити визначені нижче:

1.до 30 квітня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

2.до 31 травня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

3.до 30 червня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

4.до 31 липня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

5.до 31 серпня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

6.до 3О вересня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

7.до 31 жовтня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

8.до 30 листопада 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

9.до 31 грудня 2015 року - 1 000 000,00 грн.;

10. до 31 січня 2016 року -1 000 000,00 грн.;

11. до 29 лютого 2016 року -1 000 000,00 грн.;

12.до 31 березня 2016 року -1 000 000,00 грн.;

13.до 30 квітня 2016 року - 1 000 000,00грн.;

14.до 31 травня 2016 року - 778413, 75грн.

Перераховані в ході виконання цієї Мирової угоди ПрАТ «УДП» грошові кошти вважаються отриманими ДП «АМПУ» в день їх фактичного зарахування на поточний банківський рахунок ДП «АМПУ». ДП «АМПУ» та ПрАТ «УДП» заявляють, що ні в процесі укладання цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушенні права будь-яких третіх осіб, в тому числі права та інтереси держави. Ця Мирова угода складена та підписана добровільно при повному розумінні Сторонами її умов та термінології українською мовою у 3 (трьох) автентичних примірниках на 2 (двох) аркушах, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із Сторін та суду з метою примирення сторін по справі № 916/756/15-г.

Ця Мирова угода вступає в силу з моменту винесення Господарським судом Одеської області відповідної ухвали про її затвердження. Наслідки затвердження судом цієї Мирової угоди, передбачені ст. 78,80 Господарського процесуального кодексу України усвідомлюються і розуміються сторонами у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.09.2015 розстрочено виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г в частині стягнення з ПрАТ «УДП» на користь ДП «АМПУ» відповідно до графіку погашення боргу, не сплаченої заборгованості, а саме 9 578 413,75грн. згідно наступного порядку її повернення:

1.до 30 вересня 2015р. 350000грн.;

3.до 31 жовтня 2015р. 350000грн.;

4.до 30 листопада 2015р. 350000грн.;

5.до 31 грудня 2015р. 350000грн.;

6.до 31 січня 2016р. 500000грн.;

7.до 29 лютого 2016р. 500000грн.;

8.до 31 березня 2016р. 500000грн.;

9.до 30 квітня 2016р. 500000грн.;

10.до 31 травня 2016р. 500000грн.;

II.до 30 червня 2016р. 500000грн.;

12.до 31 липня 2016р. 500000грн.;

13.до 31 серпня 2016р. 500000грн.;

14.до 30 вересня 2016р. 500000грн.;

15.до 31 жовтня 2016р. 500000грн.;

16.до 30 листопада 2016р. 500000грн.;

17.до 31 грудня 2016р. 500000грн.;

18.до 31 січня 2017р. 500000грн.;

19.до 28 лютого 2017р. 500000грн.;

20.до 31 березня 2017р. 500000грн.

21.до 30 квітня 2017р. 500000грн.;

22.до 31 травня 2017р. 178413,75грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.10.2015 розстрочено виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г в частині стягнення з ПрАТ «УДП» на користь ДП «АМПУ» відповідно до графіку погашення боргу, не сплаченої заборгованості, а саме 9 578 413,75 грн. згідно наступного порядку її повернення:

до 31 жовтня 2015р. -100000,00 грн.;

до 30 листопада 2015р. -100000,00 грн.;

до 31 грудня 2015р. - 100000,00 грн.;

до 31 січня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 29 лютого 2016р. - 100000,00 грн.;

до 31 березня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 30 квітня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 31 травня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 30 червня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 31 липня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 31 серпня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 30 вересня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 31 жовтня 2016р. - 100000,00 грн.;

до 30 листопада 2016р. - 100000,00 грн.;

до 28 лютого 2017р. - 350000,00 грн.;

до 31 березня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 30 квітня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 31 травня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 30 червня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 31 липня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 31 серпня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 30 вересня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 31 жовтня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 30 листопада 2017р. - 350000,00 грн.;

до 31 грудня 2017р. - 350000,00 грн.;

до 31 січня 2018р. -350000,00 грн.;

до 28 лютого 2018р. - 350000,00 грн.;

до 31 березня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 30 квітня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 31 травня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 30 червня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 31 липня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 31 серпня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 30 вересня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 31 жовтня 2018р. - 350000,00 грн.;

до 30 листопада 2018р. - 350000,00 грн.;

до 31 грудня 2018р. - 28413,75 грн.

31 грудня 2016р. - 100000,00грн. 2017р. - 350000,00 грн.;Як наслідок, ПрАТ «УДП» виконано умови мирової угоди частково та сплатило на рахунок ДП «АМПУ» лише 11 000 000,00 грн., залишок боргу ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» перед ДП «АМПУ» становить 2 778 413,75 грн.

Листом ДП «АМПУ» від 23.07.2019 № 2570/10-01-01/Вих звернулось до ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» з проханням невідкладно сплатити залишок боргу за мировою угодою від 23.05.2015 в сумі 2 778 413,75 грн.

У відповідь листом ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» від 01.08.2019 № ЧМ -295 повідомило, що погашення заборгованості заплановане до кінця третього кварталу 2019 року.

Однак, станом на 07.05.2020 кошти на рахунок ДП «АМПУ» так і не надійшли, у зв`язку з цим, ДП «АМПУ» повторно звернулось листом від 07.05.2020 № 1590/10-01-01- /Вих» з вимогою невідкладно сплатити залишок боргу за мировою угодою від 23.05.2015 в сумі 2 778 413,75 грн. Зазначений лист залишився без відповіді ПрАТ «Українське дунайське пароплавство».

У зв`язку з невиконанням ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» умов мирової угоди від 23.05.2015 щодо сплати залишку боргу в сумі 2 778 413,75 грн., ДП «АМПУ» звернулось із заявою від 06.07.2020 № 2386/10-01-01/Вих до відділу Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г про затвердження мирової угоди від 23.03.2015 в частині стягнення боргу у сумі 2 778 413,75 грн.

Ухвала Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г не є виконавчим документом, оскільки не відповідає вимогам п. 6. ч.1 ст. 18 та п. 7. ч.І ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить дати набрання законної (юридичної) сили рішення та строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Державним виконавцем накладено арешт на рахунки ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» із спеціальним режимом, арешт яких заборонено законом.

Відповідно до частини 3 статті 193 ГПК України у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначені рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, а саме у пункті 2 частини 1 цієї статті зазначено «ухвали судів у господарських справах».

З вищенаведених норм законодавства ухвала Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

У скарзі ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» зазначає, що ухвалі Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г не зазначено відомості щодо набрання чинності, однак це не відповідає дійсності.

Відповідно до частини 1 статті 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвала Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г про затвердження мирової угоди була оголошена у присутності представників позивача та відповідача, тобто ухвала набула законної сили 24.03.2015 року у день її оголошення.

Окрім того, у п. 7 ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г зазначено, що ця мирова угода вступає в силу з моменту винесення Господарським судом Одеської області відповідної ухвали про її затвердження.

Таким чином, Ухвала Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г відповідає вимогам п. 6 ч.І ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, скаржник зазначає про відсутність у виконавчому документі, строку пред`явлення рішення до виконання,

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вже зазначалось мирову угода від 23.03.2015 між державним підприємством «Адміністрація морських портів України» та приватним акціонерним товариством «Українське Дунайське пароплавство» затверджена ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.09.2015 розстрочено виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г в частині стягнення з ПрАТ «УДП» на користь ДП «АМПУ» відповідно до графіку погашення боргу.

Тобто, з урахуванням Ухвали Господарського суду Одеської області від 22.10.2015 про розстрочення виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г кінцевий строк виконання умов мирової угоди є 31 грудня 2018 року, а перебіг строку пред`явлення до примусового виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 по справі № 916/756/15-г розпочинається з 01 січня 2019 року та закінчується 01 січня 2021 року.

Звертаємо увагу суду на позицією Верховного Суду, яка наведені у постанові від

05.12.2019 року справа №1.380.2019.002342, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений законом і не може бути змінений. Тому, відсутність у виконавчому документі відомостей про строк пред`явлення його до виконання не перешкоджає приватному виконавцю самостійно вирішити питання про дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно відкрити виконавче провадження. Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові №2а-12192/09/0470 від 28.03.2018.

З огляду на вказане, відсутність у виконавчому документі про затвердження мирової угоди відомостей про строк пред`явлення виконавчого документу до виконання не є підставою для його повернення, оскільки строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений законом і не може бути змінений.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Так, дійсно 14.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. У постанові про арешт коштів було зазначено «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом». Відтак представник просить суд відмовити у задоволенні скарги по справі №916/756/15-г.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та скарги, керуючись чинним законодавством України, заслухавши пояснення представника скаржника (стягувача) та ВДВС, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно з ч.1, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

У ч. 3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону).

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

До того ж за приписами ч. 5 ст. 18 цього Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

За положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Згідно з п.п. 11,12 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 р. №512/5, запит виконавця є письмовим документом, який є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень. Отримана інформація використовується органами державної виконавчої служби (приватним виконавцем) виключно із службовою метою. У вимозі, дорученні, запиті виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Як з`ясовано судом, на примусовому виконанні Відділу знаходиться зведене виконавче провадження №62634124 про стягнення боргу з ПАТ «УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО», в склад якого входять:

- виконавче провадження №62552223 з примусового виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г, про стягнення залишку заборгованості у розмірі 2778413,75 грн. на користь ДП «АМПУ»;

- виконавче провадження №62611984 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 № 916/2459/19, про стягнення судового збору у розмірі 4081,12 грн. на користь ТОВ «МОРСЬКИЙ СЕРВІС УКРАЇНИ»:

- виконавче провадження №62612210 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 23.01.2020 № 916/2459/19, про стягнення 262987,20 грн. заборгованості за договором, 4647,31 грн. 3%. річних, 4465,70 грн. інфляційних на користь ТОВ «МОРСЬКИЙ СЕРВІС УКРАЇНИ».

Інформація про здійснені заходи примусового виконання по виконавчому провадженню №62552223.

Державним виконавцем було винесено наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020р. №62552223; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.03.2020р. №62552223; про стягнення виконавчого збору від 14.07.2020р. №62552223; про арешт майна боржника від 14.07.2020р. №62552223; про арешт коштів боржника від 14.07.2020р. №62552223. Вищезазначені постанови було вручено боржнику 14.07.2020р.

14.07.2020р. постанову про арешт коштів боржника та платіжні вимоги про списання коштів було направлено банкам Укрпоштою рекомендованим листом, окрім АТ «Укрексімбанк», яку було вручено під розписку до канцелярії банку 14.07.2020р. У постанові про арешт коштів було зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом».

16.07.2020р. та 17.07.2020р. надійшли списані кошти з АТ «Укрексімбанк» в сумі 2106088,43 грн., які було розподілено відповідно до статті 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок не стягнутого боргу складає 864056,80 грн. та виконавчого збору 86405,89 грн.

16.07.2020 до відділу державної виконавчої служби надійшла заява представника ПАТ «УДП» №ЮС-663, в якій міститься прохання зняти арешт з рахунків: НОМЕР_10 (кодвалюти980,978,840,348), НОМЕР_6 (код валюти 980,978,840,826,643), НОМЕР_7 (код валюти 980), у АТ «Укрексімбанк», МФО 322313 та додано довідку АТ «Укрексімбанк» № 0632106/16444-20 від 15.04.2020р. про режим поточних мультивалютних рахунків ПАТ «УДП», в якої зазначено: рахунок № НОМЕР_6 (код валюти 978, 840, 826, 643) - режим використання відповідно до діючого валютного законодавства України, у т.ч. виплати в інвалюті на відрядження співробітникам ПАТ «УДП» та нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден; рахунок № НОМЕР_6 (код валюти 980) - режим використання відповідно до діючого законодавства України, у т.ч. виплати у гривні на відрядження співробітникам ПАТ «УДП», на нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден та заробітної плати працівникам підприємства сплати обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України; рахунок№ НОМЕР_10 (код валюти 978, 840, 348) - режим використання відповідно до діючого валютного законодавства України, у т.ч, виплати в інвалюті на відрядження співробітникам ПАТ «УДП» та нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден; рахунок № НОМЕР_10 (код валюти 980) - режим використання відповідно до діючого законодавства України, у т.ч. виплати у гривні на відрядження співробітникам ПАТ «УДП», на нарахування (замість добових) членам екіпажів морських та річкових суден та заробітної плати працівникам підприємства сплати обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України; рахунок № НОМЕР_7 (код валюти 980) - режим використання відповідно до діючого законодавства України, а саме виплати сум у гривні на лікарняні з Фонду соціального страхування України та сплати обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України.

17.07.2020р. постановою державного виконавця знято арешт з коштів, які є заробітною платою працівників, з коштів соціального страхування Фонду соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, з коштів обов`язкових платежів, податків та зборів до бюджетів України. які обліковуються на банківських рахунках №№ НОМЕР_10 (код валюти 980,978,840,348), №; НОМЕР_6 (код валюти 980,978,840,826,643), № НОМЕР_7 (код валюти 980) у АТ «Укрексімбанк», МФО 322313.

Дана постанова була винесена відповідно до постанови Верховного суду від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19, в якій суд дійшов до висновку про те, що кошти на рахунках зі спеціальним режимом не можуть бути арештовані виконавцем з урахуванням правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі №916/73/19; від 10.10.2019 року №916/1572/19.

17.07.2020р. дана постанова вручена банку, в зв`язку з чим не заблоковано процес виплати заробітної плати працівникам, соціальні виплати при тимчасовій втраті працездатності та податків до державних бюджетів.

Інформація про здійснені заходи примусового виконання по виконавчому провадженню №62611984. Державним виконавцем було винесено наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження від 21.07.2020р. №62611984; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 21,07.2020р. №62611984; про стягнення виконавчого збору від 21.07.2020р. №62611984; про арешт майна боржника від 21.07.2020р. №62611984; про арешт коштів боржника від 21.07.2020р. №62611984. Вищезазначені постанови було вручено боржнику 21.07.2020р.

21.07.2020р. постанову про арешт коштів боржника було направлено банкам Укрпоштою рекомендованим листом, окрім АТ «Укрексімбанк», яку було вручено під розписку до канцелярії банку 21.07.2020р. Даною постановою було накладено арешт на кошти окрім коштів що призначені для виплати заробітної плати працівникам підприємства, а також коштами соціального страхування Фонду соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, податків.

Інформація про здійснені заходи примусового виконання по виконавчому провадженню №62612210. Державним виконавцем було винесено наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження від 21,07.2020р. №62612210; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 21.07.2020р. №62612210; про стягнення виконавчого збору від 21.07.2020р. №62612210; про арешт майна боржника від 21.07.2020р. №62612210; про арешт коштів боржника від 21.07.2020р. №62612210. Вищезазначені постанови було вручено боржнику 21.07.2020р.

21.07.2020р. постанову про арешт коштів боржника було направлено банкам Укрпоштою рекомендованим листом, окрім АТ «Укрексімбанк», яку було вручено під розписку до канцелярії банку 21.07.2020р. Даною постановою було накладено арешт на кошти окрім коштів що призначені для виплати заробітної плати працівникам підприємства, а також коштами соціального страхування Фонду соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, податків.

13.07.2020 року надійшла заява стягувана ДП «АМПУ» з проханням стягнення залишку заборгованості у розмірі 2778413,75 грн. з ПАТ «УДП» відповідно до Ухвали Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г. До заяви ДП «АМПУ» додано: Ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.09.2015 № 916/756/15-г про розстрочку виконання Ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г, згідно якої останній платіж необхідно погасити до 31.05.2017 року; Мирова угода від 23.03.2015 між ДП «АМПУ» та ПАТ «УДП»; Ухвалу Господарського суду Одеської області від 22.10.2015 № 916/756/15-г про розстрочку виконання Ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г, згідно якої останній платіж необхідно погасити до 31.12.2018 року; Лист ДП «АМПУ» до ПАТ «УДП» від 23.07.2019 № 2570/10-01-01 з проханням сплатити заборгованість; Відповідь ПАТ «УДП» від 01.08.2019 № 295, згідно якої боржником заплановано сплатити заборгованість до кінця третього кварталу 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України: «Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".». За змістом ухвали про затвердження мирової угоди вона була оголошена у присутності представників позивача та відповідача, тобто ухвала набула законної сили 24.03.2015 року у день її оголошення. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, ухвала Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г набрала чинності 23.03.2015 року.

Відповідно до частини 3 статті 193 Господарського процесуального кодексу України: «У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначені рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, а саме у пункті 2 частини 1 цієї статті зазначено «ухвали судів у господарських справах».

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено: «Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців».

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено: «Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку. встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його після його прийняття».

З вищенаведених норм законодавства ухвала Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Скаржник стверджує, що державний виконавець не має право приймати до виконання ухвалу про затвердження мирової угоди, в якій не зазначена дата набрання чинності та строк пред`явлення до виконання, посилаючись на Постанови та Пленуми судів. В наведених у скарзі посиланнях відсутні прямі вказівки, що державний виконавець не має право приймати до виконання ухвалу про затвердження мирової угоди та виносити повідомлення без прийняття до виконання відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду від 05.12.2019 року справа №1.380.2019.002342 - ВС зауважив, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений законом і не може бути змінений. Тому, відсутність у виконавчому документі відомостей про строк пред`явлення його до виконання, в цьому випадку, не перешкоджає приватному виконавцю самостійно вирішити питання про дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно відкрити виконавче провадження.

Тому колегія суддів визнала правильними висновки суду першої інстанції про відсутність у виконавчому документі строку пред`явлення виконавчого документу в цьому випадку не є підставою для визнання оскарженої постанови протиправною та її скасування, оскільки дати складання - 28.01.2019 та дати пред`явлення до виконання 20.03.2019 достатньо для висновку, що виконавчий документ пред явлений у межах встановленого законом строку.

Також ВС визнав помилковими висновок суду апеляційної інстанції щодо не зазначення у виконавчому документі дати набрання постановою законної сили, оскільки в постанові такий запис зазначений - 07.02.2019 року.

Так, у виконавчому документі зазначено, що відповідно до ст.303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Тобто, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три місяці та починає перебіг з дня його винесення. З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 28.01.2019, а пред`явлена до виконання 20,03.2019, тобто в межах встановленого законом строку.

У Постанові Вищого господарського суду України 22.6.2011р. Справа № 3/151-ПД-10 зазначив: « Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій про те, що ухвала про затвердження угоди законної сили з моменту и винесення тобто, з 22.11.10, що узгоджується з позицією Вищого господарського суду України викладеній в Інформаційному практики застосування норм Господарського процесуального кодексу, порушені У доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2002 року "]Ј08.2007р.Ш1-8/675».

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.08.2018 року справа № 471/283/17-ц «Пунктом частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувана одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Апеляційний суд на зазначене вище уваги не звернув, не врахував, що відсутність у виконавчому документі будь якої інформації щодо боржника, зокрема, дати народження, паспортних даних не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 388 ЦК України, та помилково було скасоване рішенням апеляційного суду».

Державним виконавцем при прийнятті рішення щодо відкриття виконавчого провадження було враховано вищезазначені позиції судів.

Державним виконавцем не порушено встановлену заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, яка зазначена в частини 3 розділу III Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»».

Позицією господарського суду щодо наявності у державного виконавця права на вчинення виконавчих дій щодо боржника, який був включений до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, у випадку стягнення із боржника грошових коштів, відповідає висновкам, до яких дійшов Верховний Суд в ухвалі від 29.04.2020р. по справі №910/6948/19 де Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції, яким було відхилено доводи скаржника щодо встановленої Законом № 145-ІХ заборони на вчинення виконавчих дій, оскільки Законом № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

Згідно з п. 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Законом України №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.

З вищевикладеного вбачається, що відсутні порушення з боку державного виконавця законодавства України та відсутні підстави для скасування постанов про відкриття виконавчого провадження; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника від 14.07.2020 року у виконавчому провадженні № 62552223 з примусового виконання ухвали Господарського суду Одеської області від 24.03.2015 № 916/756/15-г.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження", виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 193 ГПК України у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначені рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, а саме у пункті 2 частини 1 цієї статті зазначено «ухвали судів у господарських справах».

З вищенаведених норм законодавства ухвала Господарського суду Одеської області про затвердження мирової угоди від 24.03.2015 № 916/756/15-г підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Стаття 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначає вимоги до виконавчого документа, згідно з якою у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувана та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувана та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувана і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої п. 1 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесене, "законне сподівання" на те, що заборгованість буде їй сплачено, та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклєв проти України" (рішення від 07.06.2005) Європейський суд з прав людини вказав, що держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду з прав людини у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У пілотному рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини встановив, що було порушено п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень. Суд зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльністю державної виконавчої служби та недоліками національного законодавства, внаслідок чого пан Іванов та інші заявники у подібній ситуації не змогли добитись примусового виконання судових рішень. Всі ці чинники належали до компетенції української влади, і, отже, Україна несе повну відповідальність за таке невиконання (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, № 40450/04, п.п. 83-85). Суд також постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (п. 4 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").

У п. 3 резолютивної частини рішення від 12.10.2017 у справі "Бурмич та інші проти України", заява № 46852/13 та інші, Велика Палата Європейського суду з прав людини постановила, що п`ять заяв та 12 143 заяви, наведені в додатках I і II до цього рішення, мають розглядатись відповідно до зобов`язань, які випливають із пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави.

Таким чином, виходячи з практики з Європейського суду з прав людини, держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог чиного законодавства України ухвала Господарського суду Одеської області у справі №916/756/15-г, яка набрало законної сили, є обов`язковою до виконання та має бути виконаною.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту частини першої статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Пункти 4 та 5 розділу ІІІ цієї Інструкції регламентують дії державного виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження, а саме: виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа; у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом не встановлено підстав для визнання не законною та скасування постанов державного виконавця, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому з огляду на наведені правові норми суд дійшов висновку, що державний виконавець, при винесенні постанов виконавчого провадження, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, обставини щодо неправомірних дій заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (м. Одеса) ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних, Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється

Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як диспозитивність.

Отже, з урахуванням наведених норм Закону, повноваження державного виконавця щодо вжиття ним заходів щодо примусового виконання рішень і вчинення виконавчих дій. передбачені Законом, мають реалізовуватись ним неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Вказані правові норми, з одного боку, покладаються на державного виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а з іншого боку - наділяють державного виконавця певними дискреційними повноваженнями щодо самостійного визначення видів і обсягу виконавчих та інших процесуальних дій, а також строків їх вчинення, якщо такі не визначені Законом.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Ради Європи ЖК (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". Проте, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного вчинення обов`язкових дій. Такий висновок зробив ВС України в постанові № 342/158/17 від 17.04.2019 року.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

На думку суду, державним виконавцем своїми рішеннями, діями або, бездіяльністю, не порушені права Скаржника .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доводи скаржника - Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" на рішення та дії заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (м. Одеса) ОСОБА_1 у справі №916/756/15-г безпідставними.

У зв`язку з цим вимоги скаржника, постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про відкриття виконавчого провадження - визнати незаконною та скасувати. Постановузаступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про арешт майна боржника - визнати незаконною та скасувати. Постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про арешт коштів боржника - визнати незаконною та скасувати. Постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №о2552223 про стягнення виконавчого збору - визнати незаконною та скасувати. Постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 від 14.07.2020 ВП №62552223 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - визнати незаконною та скасувати. Зобов`язати заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 зняти арешт з грошових коштів, які належать приватному акціонерному товариству Українське Дунайське пароплавство" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул Пароходна, буд.28, ), б межах суми стягнення, та які знаходяться на всіх рахунках ПрАТ "УДП". Зобов`язати заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 зняти арешт зі всього рухомого та нерухомого майна ПрАТ "УДГГ (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул Пароходна, буд.28, ), постанову заступника начальника відділу Ізмаїльського міськрайонного відділу по справі № 916/756/15-г, із врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження", не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх невідповідністю фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю.

Згідно ч. 1, 5 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах скарги докази в сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги скаржника - Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" є необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 342, 343, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" вх. № ГСОО 2-3175/20 від 17.07.2020р. на рішення та дії заступника Ізмаїльського міськрайоного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегінального управління Міністрества юстиці України (місто Одеса) ОСОБА_1 у справі №916/756/15-г - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.08.2020 р.

Суддя С.Ф. Гут