ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/940/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Управління житлово-комунального господарства «Біличі»

прo стягнення 53 448,26 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Поліщук В.О.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - позивач) до Управління житлово-комунального господарства «Біличі» (надалі - відповідач) прo стягнення 53 448,26 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.05.2020 року відкрито провадження у справі № 911/940/20 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28.05.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 28.05.2020 року від представника позивача надійшло клопотання № 14/4-3535-20 від 25.05.2020 року про розгляд справи без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.05.2020 року розгляд справи відкладено на 18.06.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 01.06.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 27.05.2020 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 18.06.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 17.06.2020 року про перенесення судового засідання.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 18.06.2020 року не з`явився.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 18.06.2020 року не з`явився. Розгляд справи відкладався на 07.07.2020 року.

В судовому засіданні 07.07.2020 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 16.07.2020 року.

В судовому засіданні 16.07.2020 рокупредставник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не прибув.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 16.07.2020 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 року №1044 «Питання акціонерного Товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року N 226 було змінено тип Компанії на приватне акціонерне товариство та змінено найменування Компанії, а саме повне найменування українською мовою - акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», скорочене українською мовою - НАК «Нафтогаз України».

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОПТ «Мастер-енерго» 27.10.2016 укладено Договір № 1803/1617-БО-17 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

До договору укладено додаткові угоди №1 від 28.10.2016 року, №2 від 22.11.2016 року, №3 від 30.12.2016 року, №4 від 23.01.2017 року.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача у жовтні-листопаді 2016 року природний газ на загальну суму 139 762,45 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

06.11.2018 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОПТ «Мастер-енерго» (Первісний боржник), та Управлінням житлово-комунального господарства «Біличі» (відповідач, Новий боржник) укладено Договір №18/2435-БО про переведення боргу, за умовами якого до Нового боржника перейшов борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором постачання природного газу від 27.10.2016 року №1803/1617-Б0-17 в сумі 139 762,45 грн. Згідно з п.п. 1, 2, 3 Договору переведення боргу до Нового Боржника переходять обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, а також штрафних та фінансових санкцій (пеня, інфляційні втрати, 3% річних).

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору, що з огляду на ст.ст. 216, 218, 230 Господарського кодексу України є підставою для стягнення з нього штрафних санкцій.

Пунктом 8.2. та пунктом 8.3 розділу 8 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору складає 14 628,10 грн. за зобов`язаннями жовтня-листопада 2016 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки, відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 30 962,94 грн., загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 8 748,37 грн.

Всього позивач просить стягнути з відповідача 53 448,26 грн. пені, річних та інфляційних за порушення виконання зобов`язань з оплати природного газу жовтня-листопада 2016 року.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що відповідно до п. 2.1. Договору про переведення боргу сума боргу, яка переводиться на Нового боржника на момент укладення відповідного Договору складала 139 762,45 грн. і не змінювалась в установленому порядку жодною додатковою угодою.

За вищевказаним Договором відповідач свій обов`язок виконав та невідкладно сплатив суму переведеного боргу.

Також, відповідач обґрунтовано наводить у відзиві зауваження до змісту позовної заяви щодо тверджень про споживання саме ним природного газу та прострочення його оплати, оскільки споживачем був Первісний боржник. Стверджує, що прийняті на себе зобов`язання за Договором переведення боргу виконав, щодо переведеного боргу прострочення оплати не допускав, щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань Первісним боржником, така відповідальність не була застосована та обрахована і за Догвором переведення боргу не передавалась на Нового боржника і ним не приймалась.

Відповідач наголошує, що не дивлячись на цілковиту обізнаність позивача з фактами прострочення Первісним божником зобов`язань, відповідні штрафні санкції на момент переведення боргу не були застосовані, не нараховувались і не переводились на Нового боржника і ним не приймались.

Також, відповідач посилається на пропуск позивачем строків спеціальної позовної давності для стягнення неустойки.

В ході розгляду спору судом досліджено та встановлено наступне.

06.11.2018 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОПТ «Мастер-енерго» (Первісний боржник), та Управлінням житлово-комунального господарства «Біличі» (відповідач, Новий боржник) укладено Договір №18/2435-БО про переведення боргу, за умовами якого до Нового боржника перейшов борг, який виник у Первісного боржника перед Кредитором за Договором постачання природного газу від 27.10.2016 року №1803/1617-Б0-17 в сумі 139 762,45 грн.

Як вбачається з обставин справи та наданого позивачем розрахунку позову, Новим боржником (відповідачем) переведений на нього борг за Договором від 06.11.2018 року №18/2435-БО про переведення боргу було сплачено в повному обсязі 09.11.2018 року, тобто протягом трьох днів.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової - суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з обставин спору, спірне зобов`язання виникло з укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрОПТ «Мастер-енерго» 27.10.2016 року Договору № 1803/1617-БО-17 купівлі-продажу природного газу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, зобов`язаннями сторін за відповідним Договором було передача природного газу позивачем Первісному боржнику, який зобов`язувався за нього розрахуватись і саме у відповідному зобов`язанні в розумінні ст. 509 Цивільного кодексу України відбувалась заміна сторони (боржника).

Відповідно, з огляду на обставини спору між сторонами мало місце сингулярне (окреме) правонаступництво, за яким на підставі відповідного договору переведено на відповідача борг Первісного боржника за Договором № 1803/1617-БО-17 купівлі-продажу природного газу у чітко визначеній сумі, тобто у відповідній частині виконання зобов`язання за Договором здійснено заміну боржника.

В той же час, умови Договору про стягнення неустойки та інших нарахувань у разі прострочення оплати, є відповідальністю за порушення зобов`язання, а не самим договірним зобов`язанням, тому мали бути застосовані до Первісного божника (порушника), після чого набували статусу зобов`язання, яке могло переводитись на Нового боржника. Самі ж по собі умови Договору про відповідальність за прострочення виконання зобов`язання можуть застосовуватись до нового боржника лише за період саме його прострочення.

Однак, з огляду на умови Договору переведення боргу, не можливо визначити строк виконання переведеного зобов`язання Новим боржником та обрахувати період прострочення, оскільки відповідний строк щодо Нового боржника не визначено (Новий боржник за жодних обставин не міг сплатити борг у визначені Договором № 1803/1617-БО-17 купівлі-продажу природного газу строки, які настали набагато рані вступу його у зобов`язання.

Статтею 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки на момент укладення Договору про переведення боргу щодо Первісного боржника не було застосовано відповідальність за порушення ним його зобов`язання і відповідна сума штрафних санкцій не була визначена та не переводилась на Нового боржника, обов`язки щодо сплати штрафних та фінансових санкцій до Нового боржника могли перейти лише в частині, яка стосується періоду його прострочення. Новий боржник лише може погасити зобов`язання Первісного боржника після застосування до останнього відповідальності і переведення відповідного зобов`язання на Нового боржника у чітко визначеній сумі.

Однак, як вбачається з обставин спору, до Первісного боржника відповідальність не була застосована і відповідне зобов`язання зі сплати застосованої до Первісного боржника відповідальності на Нового боржника не переводилось, в той же час, Новим боржником фактично переведене на нього зобов`язання було виконано невідкладно в повному обсязі.

Наведене свідчить про відсутність підстав для застосування до відповідача, як Нового боржника, заявленої в позові господарсько-правової відповідальності за період прострочення Первісного боржника, тому позовні вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Управління житлово-комунального господарства «Біличі» прo стягнення 53 448,26 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 12.08.2020 року