ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2020 р. Справа№ 927/1000/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є. та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 05.08.2020 у даній справі
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішенняГосподарського суду Чернігівської області від 17.03.2020
у справі у справі №927/1000/19 (суддя Фетісова І.А.)
за позовомАкціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доАкціонерного товариства "Облтеплокомуненерго"
простягнення 10 416 738,07 грн,

ВСТАНОВИВ

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" про стягнення 0,02 грн основного боргу по договору № 2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, 2512486,89 грн пені, 345176,96 грн 3 % річних та 7559074,20 грн індексу інфляції.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.03.2020 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 0,02 грн боргу, 80925,19 грн 3% річних, 410 092,18 грн інфляційних втрат та 7365,26 грн судового збору, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позовних вимог, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2512486,90 грн пені, 264 251,77 грн 3% річних, 7 148 982,02 грн інфляційних втрат та прийняті нове рішення в цій частині, яким вказані вимоги задовольнити. Крім цього, заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію повного тексту рішення заявник отримав 30.03.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020, крім іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.03.2020 у справі №927/1000/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.08.2020.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначено, що на правовідносини, які виникли між сторонами поширюється дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013. При цьому, суд неправомірно відмовив у задоволенні вимог позивача в частині стягнення пені, інфляційних нарахувань та річних, оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем по оплаті поставлених обсягів природного газу мають поточний характер, а позивач є поточним кредитором. Крім того, посилання суду на укладання спільних протокольних рішень як на підставу для зміни порядку та строку розрахунків є такими, що суперечать умовам договору, принципу обов`язковості виконання договорних зобов`язань.

29.07.2020 від Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" надійшов відзив, в якому зазначено, що зміст апеляційної скарги містить лише формальні посилання на непідтверджені обставини. Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у відповідній частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінила цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між АТ «ПАК «Нафтогаз України» та АТ «Облтеплокомуиеперго» на підставі укладених між ними договорів. АТ «Облтеплокомуненерго» не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов`язків за спірним Договором, зокрема, саме на суми грошових коштів, перерахованих з Державного бюджету, за вказаними Спільними протокольними рішеннями. Одночасно зазначено, що рішення про задоволення позову в частині, що задоволена, із врахуванням розрахунків АТ «НАК «Нафтогаз України», наведених Господарським судом Чернігівської області у оскаржуваному рішенні щодо стягнення з АТ «Облтеплокомуненерго» боргу у сумі 0,02 грн., 3 % річних та інфляційних втрат на суму основного боргу, апелянтом не оскаржується і відповідних доводів апеляційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України» - не містить.

У судовому засіданні 05.08.2020 був присутній представник відповідача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення в частині, що оскаржується, - без змін.

Представники сторін, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду.

Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з відповідною ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а неявка відповідних учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуванне рішення, в тій частитні, що оскаржується апелянтом, підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове ріщення лише в тій частитні, що оскаржується апелянтом, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення 0,02 грн основного боргу, 2512486,89 грн пені, 345176,96 грн 3 % річних та 7559074,20 грн індексу інфляції за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016.

12.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" (споживач) було укладено договір №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу.

Відповідно до п.1.1-1.2 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 1.3 договору за цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Пунктом 2.1. договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 69546,381 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): жовтень - 6302,227; листопад - 10698,265; грудень - 13422,467; IV квартал 2016р. - 30422,959; січень - 14683,735; лютий - 12798,596; березень - 11641,091; І квартал 2017 р. - 39123,422.

Відповідно до п. 12.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Факт укладення договору відповідачем не заперечується.

Відповідно до п. 3.1 постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

-природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

-імпортованого природного газу (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ "Національна комерційна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктами 3.4, 3.5 договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Відповідно до п. 3.6 договору постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Згідно з п. 4.1 договору кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Згідно з пунктом 5.1, 5.2 договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758. Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Відповідно до п. 5.4. договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Згідно з п.6.2 договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором.?

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови, відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних, нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі (п.6.4 договору).

Додатковою угодою від 23.01.2017 № 1 до договору доповнено розділ 1 договору після пункту 1.2 пунктом 1.3 в наступній редакції: "1.3 Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, визначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно".

Додатковою угодою від 31.03.2017 № 2 до договору п.2.1. договору доповнено абзацом у наступній редакції: постачальник передає споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 9480,196 тис куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): квітень - 1955,856; травень - 1510,507; червень - 1430,134; ІІ квартал - 4896,497; липень - 1477,366; серпень - 1517,295; вересень - 1589,038; ІІІ квартал - 4583,699.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 2 до договору п.5.1, 5.2 розділу 5 "Ціна газу" викладено у наступній редакції: ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187. Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.04.2017 становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Замінено в пункті 8.2 розділу 8 "Відповідальність сторін" договору слова "21 % річних" на " 16,4 % річних".

Викладено розділ 12 "Строк дії договору" в наступній редакції "12.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 30.09.2017 (включно), в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 01.04.2017.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, який по своїй правовій природі є договором поставки.

На підтвердження факту виконання умов договору позивачем надано копії актів приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2016 на суму 35736104,11 грн, від 30.11.2016 на суму 58258719,55 грн, від 31.12.2016 на суму 64845691,93 грн, від 31.01.2017 на суму 72628037,24 грн, від 28.02.2017 на суму 60856033,13 грн, від 31.03.2017 на суму 43803583,06 грн, від 30.04.2017 на суму 12715299,48 грн, від 31.05.2017 на суму 5719526,83 грн, від 30.06.2017 на суму 3549184,28 грн, від 31.07.2019 на суму 3628408,49 грн, від 31.08.2017 на суму 3395580,98 грн, від 30.09.2017 на суму 3767606,84 грн, підписані сторонами та скріплені печатками сторін, які підтверджують передачу позивачем відповідачу за період з 01.10.2016 по 30.09.2017 природного газу на загальну суму 368903775,92 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту отримання від позивача природного газу за період з 01.10.2016 по 30.09.2017 на загальну суму 368 903 775,92 грн., суд першої інстанції за оскаржуваним рішенням доходить висновку, що позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт передачі позивачем відповідачу природного газу за вказаний період на загальну суму 368 903 775,92 грн. по договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016.

Враховуючи умови п. 6.1 договору відповідач зобов`язаний був розрахуватись у наступні строки по вищезазначених актах приймання-передачі природного газу: від 31.10.2016 на суму 35736104,11 грн - до 25.11.2016 (включно), від 30.11.2016 на суму 58258719,55 грн - до 26.12.2016 (включно) (25.12.2016 вихідний день), від 31.12.2016 на суму 64845691,93 грн - до 25.01.2017 (включно) , від 31.01.2017 на суму 72628037,24 грн - до 27.02.2017 (включно) (25 та 26 лютого 2017 року вихідні дні), від 28.02.2017 на суму 60856033,13 грн - до 27.03.2017 (включно) (25 та 26 березня 2017 року вихідні дні), від 31.03.2017 на суму 43803583,06 грн - до 25.04.2017 (включно), від 30.04.2017 на суму 12715299,48 грн - до 25.05.2017 (включно), від 31.05.2017 на суму 5719526,83 грн - до 26.06.2017 (включно) (25.06.2017 вихідний день), від 30.06.2017 на суму 3549184,28 грн - до 25.07.2017 (включно), від 31.07.2019 на суму 3628408,49 грн - до 28.08.2017 (включно) (25-27 серпня 2017 року - вихідні дні), від 31.08.2017 на суму 3395580,98 грн - до 25.09.2017 (включно), від 30.09.2017 на суму 3767606,84 грн - до 25 жовтня 2017 року (включно).

З огляду на порушення відповідачем строків виконання умов договору, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті отриманого природного газу в розмірі 0,02 грн. Позивач вказує, що оплата за спожитий газ здійснювалась відповідачем з порушенням строків, визначених п.6.1 договору, а саме:

- за газ спожитий у жовтні 2016 року повна оплата була здійснена відповідачем 16.12.2016, прострочка оплати з 26.11.2016 по 15.12.2016;

- за газ спожитий у листопаді 2016 року повна оплата була здійснена відповідачем 17.01.2017, прострочка з 27.12.2016 по 16.01.2017;

- за газ спожитий у грудні 2016 року повна оплата була здійснена відповідачем 21.02.2017, прострочка оплати з 26.01.2017 по 21.02.2017;

- за газ спожитий у січні 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 28.03.2017, прострочка оплати з 28.02.2017 по 28.03.2017;

- за газ спожитий у лютому 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 22.08.2017, прострочка оплати з 28.03.2017 по 22.08.2017;

- за газ спожитий у березні 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 11.12.2017, прострочка оплати з 26.04.2017 по 11.12.2017;

- за газ спожитий у квітні 2017 року повна оплата була здійснена відповідачем 20.12.2017, прострочка оплати з 26.05.2017 по 20.12.2017;

- за газ спожитий у травні 2017 року повна оплата була 02.05.2018, прострочка оплати з 27.06.2017 по 02.05.2018;

- за газ спожитий у червні 2017 року повна оплата була здійснена 02.05.2018, про строчка оплати з 26.07.2017 по 02.05.2018,

- за газ спожитий у липні 2017 року повна оплата була здійснена 02.05.2018, прострочка оплати з 29.08.2017 по 02.05.2018;

- за газ спожитий у серпні 2017 року повна оплата була здійснена 02.05.2018, про строчка оплати з 26.09.2017 по 02.05.2018;

- за газ спожитий у вересні 2017 року повна оплата була здійснена 02.05.2018, про строчка оплати з 26.10.2017 по 02.05.2018.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати за спожитий природний газ, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 0,02 суми основного боргу, 2 512 486,89 грн пені, 345 176,96 грн 3 % річних та 7 559 074,20 грн індексу інфляції.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача індекс інфляції в сумі 7 559 074,20 грн за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року за зобов`язаннями по оплаті поставок газу в лютому-вересні 2017 року та 3% річних у сумі 345 176,96 грн, а саме: за газ, переданий у жовтні 2016 року - 41894,13 грн 3% річних, нарахованих за період з 26.11.2016 по 15.12.2016; за газ, переданий у листопаді 2016 року - 85684,83 грн 3% річних за період з 27.12.2016 по 16.01.2017; за газ, переданий у грудні 2016 року - 1107,65 грн 3% річних за період з 26.01.2017 по 20.02.2017; за газ, переданий у січні 2017 року - 13239,95 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 27.03.2017; за газ, переданий у лютому 2017 року - 55832,76 грн 3% річних за період з 28.03.2017 по 21.08.2017; за газ, переданий у березні 2017 року - 764464,18 грн 3% річних за період з 26.04.2017 по 19.12.2017; за газ, переданий у квітні 2017 року - 217379,36 грн 3% річних за період з 26.05.2017 по 19.12.2017, за газ, переданий в травні 2017 року - 117080,23 грн 3% річних за період з 27.06.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий в червні 2017 року - 81679,85 грн 3% річних за період з 26.07.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий в липні 2017 року - 74258,11 грн 3% річних за період з 26.08.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий в серпні 2017 року - 60841,37 грн 3% річних за період з 26.09.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий в вересні 2017 року - 58217,27 грн 3% річних за період з 26.10.2017 по 01.05.2018.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з наступного.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Разом з тим, положеннями статті 617 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, зокрема, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Пунктом 1.2. договору визначено природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Як вбачається з матеріалів справи, за газ спожитий в період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, розрахунки проводились грошовими коштами з рахунку із спеціальним режимом використання, а також на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 за рахунок коштів загального Фонду державного бюджету, укладених між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Публічним акціонерним товариством "Облтеплокомуненерго" (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання), предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", а саме:

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №2738 від 15.11.2016, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 30253940,00 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 30253940,00 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за жовтень 2016 "п" -1934,00 грн, за теплопостачання за жовтень 2016 "с" - 30252006,00 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 30253940,00 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за жовтень 2016р. "п" - 433872,22 грн, за теплопостачання за жовтень 2016 "с" - 30252006 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 30253940,00 грн, в тому числі ПДВ - 5042323,33 грн за природний газ за жовтень 2016 рік згідно з договором від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за жовтень 2016, договір від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 5042323,33 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 30253940,00 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення від 13.01.2017 № 87, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 113000000,00 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 113000000,00 грн із записом у графі "призначення платежу": "за теплопостачання за грудень 2016 "п" -7215162,66 грн, за теплопостачання за грудень 2016 "с" - 105784837,34 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування на рахунок сторони 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 113000000,00 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за грудень 2016р. "п" - 7215162,66 грн, за теплопостачання за грудень 2016 "с" - 105784837,34 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 113000000,00 грн, в тому числі ПДВ - 18833333,33 грн за природний газ за 2016 рік згідно договору від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за 2016, договір від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 18833333,33 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 113000000 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення № 941 від 14.02.2017, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 60748605,85 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 60748605,85 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за січень 2017. "п" -5042842,37 грн, за теплопостачання за січень 2017 "с" - 55705763,48 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 60748605,85 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за січень 2017 "п" - 5042842,37 грн, за теплопостачання за січень 2017 р. "с" - 55705763,48 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 60748605,85 грн, в тому числі ПДВ - 10124767,64 грн за природний газ за 2016 рік - 2017 рік згідно договору від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, 500000,00 грн за природний газ за 2016р. та 60248605,85 грн за природний газ 2017 року, договір від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 10124767,64 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 60748605,85 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №1599 від 15.03.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 60768110,39 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 60768110,39 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за лютий 2017 "п" -5678741,68 грн, за теплопостачання за лютий 2017 "с" - 55089368,71 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 60768110,39 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за лютий 2017 "п" - 5678741,68 грн, за теплопостачання за лютий 2017 "с" - 55089368,71 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 60768110,39 грн, в тому числі ПДВ - 10128018,40 грн за природний газ за 2017 рік згідно договору від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за 2017, договір від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 10128018,40 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 60768110,39 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- відповідно до пункту 2 спільного протокольного рішення №2292 від 19.04.2017 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 43802429,90 грн з приміткою "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 43802429,90 грн із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за березень 2017 "п" -5178924,47 грн, за теплопостачання за березень 2017р. "с" - 38623505,43 грн. Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 2 перераховує через місцеві фінансові управління та структурні підрозділи з питань соціального захисту населення райдержадміністрації та/або органів місцевого самоврядування стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 43802429,90 грн, із записом у графі "призначення платежу" "за теплопостачання за лютий 2017р. "п" - 591068,39 грн, за теплопостачання за березень 2017р. "п" - 5178924,47 теплопостачання за березень 2017, "с" - 38623505,43 грн, Постанова Уряду від 11.01.05 № 20"; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 43802429,90 грн, в тому числі ПДВ - 7300404,98 грн за природний газ 2017 року згідно договору від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39 із записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.05 № 20, за природний газ за 2017р., договір від 12.09.2016 № 2404/1617-ТЕ-39, в тому числі ПДВ - 7300404,98 грн"; сторона остання перераховує кошти у сумі 43802429,90 грн до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

У пункті 3 спільних протокольних рішень сторонами погоджено, що з метою реалізації цих спільних протокольних рішень сторони зобов`язуються, зокрема, забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок №493/688); перераховувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Статтею 7 Господарського кодексу України (далі-ГК України) визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз». Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок).

Пунктом 1.2 Порядку встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 493/688 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), який затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерством фінансів України від 03.08.2015 № 493/688, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 19.08.2015 за №1007/2745 (далі - Порядок № 493/688), цей порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Пунктом 1.2 Порядку № 493/688 встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Порядком визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Отже, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, а також у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 №912/1701/18, від 12.09.2019 у справі №917/1615/18, від 19.09.2019 у справі №922/3635/18.

Відповідно, на виконання зазначеного вище Порядку за участю як позивача так і відповідача укладались вищевказані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Підписання Спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача елементи адміністративного та бюджетного права.

Покладення обов`язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку Спільних протокольних рішень, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов`язку з оплати отриманого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач, не маючи реального правового впливу на дані правовідносини, не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов`язків за спірним договором в даному конкретному випадку, саме стосовно визначеного у позові періоду.

Разом з тим, укладаючи Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами.

Спільними протокольними рішеннями від 15.11.2016 №2738, від 13.01.2017 № 87, від 14.02.2017 № 941, від 15.03.2017 № 1599, від 19.04.2017 № 2292 передбачалось надання державою коштів на погашення заборгованості за нарахованими пільгами, субсидіями населенню та компенсаціями заборгованості, яка виникла на підставі договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, постачання якого було здійснено в жовтні - грудні 2016 року та січні - вересні 2017 року, та є процедурою погашення зобов`язань відповідача по оплаті за природний газ за рахунок коштів загального фонду держбюджету.

08.11.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", згідно з якою з 01.01.2018 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.02.2002 №256.

Оскільки предметом спору в даній справі є правовідносини, які виникли між сторонами щодо постачання природного газу для населення у жовтні - грудні 2016 року та січні - вересні 2017 року, тобто як до так й після моменту втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", з одночасним внесенням змін до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.02.2002 №256, а тому вказані постанови підлягають застосуванню під час розгляду даної справи.

Таким чином, позивач та відповідач підписавши та виконавши вказані Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 №55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, фактично погодились здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодились із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ по договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №0404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

За таких обставин, посилання скаржника на п.6.1 договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, яким визначено, що сторони погодили, що підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі-КМУ) від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором та п. 8.3. договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, яким сторони погодили, що з урахуванням пункту п.11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором, судом до уваги не приймається і спростовується вищевикладеними обставинами.

Підставою для нарахування за період 2016 - 2018 роки відповідних сум інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, є наявність прострочки оплати основного боргу, що не був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, та який був несвоєчасно оплачений відповідачем.

Здійснивши перевірку наявного в матеріалах справи розрахунку вимог, контрозрахунку відповідача, наявних спільних протокольних рішень (далі по тексту СПР №), з огляду на визначені в них періоди та суми, які сторонами погоджено по проведенню розрахунків, та фактичні оплати відповідача іншим способом, ніж за спільними протокольними рішеннями, суд встановив, що поставка газу позивача в період з жовтня 2016 по вересень 2017 на суму 368 903 775,92 грн. оплачена відповідачем на суму 42489130,30 грн., проведено розрахунок за СПР на суму 308573086,14 грн., відшкодовано по Постанові Кабінету міністрів України № 256 на суму 17 841 559 ,46 грн., залишок становить 0,02 грн.

Суд встановив, що відповідачем допущено порушення строків оплати поставленого позивачем газу, борг становить 0,02 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при нарахування пені, інфляційних та річних враховано наступні суми та періоди заборгованості відповідача: на суму боргу 25171038,17 грн в період з 26.10.2017 по 16.11.2017, на суму 20120073,17 грн - з 17.11.2017 по 26.11.2017, на суму 19487043,85 грн - 27.11.2017, на суму 18 847426,02 грн -28.11.2017, на суму 18641869,65 грн -29.11.2017, на суму 18 484 787,93 грн -30.11.2017, на суму 18355284,38 з 01.12.2017 по 03.12.2017, на суму 18271350,82 грн -04.12.2017, на суму 18182871,42 грн -05.12.2017, на суму 18117089,88 грн -06.12.2017, на суму 18063632,79 грн -07.12.2017, на суму 17968139,05 грн -з 08.12.2017 по 10.12.2017, на суму 17841559,48 грн- 11.12.2017, на суму 0,02 грн. з 12.12.2017 до 02.05.2018.

Сума заборгованості 17841559,46 грн була оплачена відповідно до Постанови КМУ № 256, а тому застосування санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань на цю суму є безпідставним.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача за прострочку оплати за газ, переданий у жовтні 2016 року - 41894,13 грн- 3% річних за період з 26.11.2016 по 15.12.2016; за газ, переданий у листопаді 2016 року - 85684,83 грн -3% річних за період з 27.12.2016 по 16.01.2017; за газ, переданий у грудні 2016 року - 1107,65 грн -3% річних за період з 26.01.2017 по 20.02.2017; за газ, переданий у січні 2017 року - 13 239,95 грн -3% річних за період з 28.02.2017 по 27.03.2017; за газ, переданий у лютому 2017 року - 55 832,76 грн -3% річних за період з 28.03.2017 по 21.08.2017; за газ, переданий у березні 2017 року - 764 464,18 грн - 3% річних за період з 26.04.2017 по 19.12.2017; за газ, переданий у квітні 2017 року - 217 379,36 грн - 3% річних за період з 26.05.2017 по 19.12.2017, за газ, переданий в травні 2017 року - 117 080,23 грн -3% річних за період з 27.06.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий в червні 2017 року - 81 679,85 грн -3% річних за період з 26.07.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий липні 2017 року - 74 258,11 грн -3% річних за період з 26.08.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий в серпні 2017 року - 60 841,37 грн -3% річних за період з 26.09.2017 по 01.05.2018, за газ, переданий в вересні 2017 року - 58 217,27 грн -3% річних за період з 26.10.2017 по 01.05.2018 слід зазначити наступне.

Враховуючи висновок місцевого господарського суду, щодо необгрунтованості розрахунку заборгованості, поданого позивачем, перевіривши наданий позивачем до суду першої інстанції розрахунок 3% річних, та дослідивши наявні в матеріалах справи платіжні документи щодо здійснених відповідачем оплат за отриманий газ за відповідний період, суд прийшов до висновку, що 3% річних підлягають нарахуванню на суму боргу 0,02 грн. , що не була предметом регулювання за вказаними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, розрахунків по Постанові КМУ №256 та своєчасних оплат відповідача, та яка була несвоєчасно оплачена відповідачем в період з 26.10.2017 по 02.05.2018 (157 днів), а саме: 0,02 грн.* 3% * 157/ 365 = 0,9 грн.

Також, щодо розрахуноку інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що інфляційні втрати підлягають нарахуванню в період січня - квітень 2018 на борг 0,02 грн., який не був предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, за Постановою КМУ №256 та який був несвоєчасно оплачений відповідачем , становить: 0,02 грн. * 106,36076105 (коефіціент індексу інфляції за листопад 2017 - квітень 2018) = 0,02127215 грн. - 0,02 грн. = 0,00127215 грн.

Наведені вище розрахунки суду першої інстанції розрахунки свідчять про неможливість обрахування та заокруглення кінцевого розміру річних та інфляційних до цілих цифр (ні до гривні, ні до копійки), а тому заявлені вимоги в цій частині місцевим господарським судом не були задоволені обгрунтовано.

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, почивач не оскаржує рішення в частині стягнення суми основного боргу, а лише в частині відмови у стягненні інфляційних нарахувань та 3% річних на вищевказану суму основного боргу - 0.02 грн.

Суд погодився з сумою нарахованих до стягнення 3% річних за період до грудня 2017 та визнав обґрунтованими нараховані позивачем та заявлені до стягнення 3% річні в розмірі 80 925,19 грн., в задоволенні решти вимог щодо стягнення 3% за вказаний період відмовлено, оскільки вказані 3% річних нараховані на борг, який був предметом регулювання за відповідними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків із зазначенням в них договору, на підставі якого заявлений даний позов.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 7559074,20 грн за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року, а саме: за газ, переданий у лютому 2017 року - 2357404,87 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2017 по 31.07.2017; за газ, переданий у березні 2017 року - 2830459,06 грн, інфляційних втрат за період з 01.05.2017 по 30.11.2017; за газ, переданий в квітні 2017 року - 753 390,66 грн інфляційних втрат за період з 01.06.2017 по 30.11.2017; за газ, переданий в травні 2017 року - 420 069,94 грн за період з 01.07.2017 по 30.04.2018, за газ, переданий в червні 2017 року - 343 562,53 грн інфляційних втрат за період з 01.08.2017 по 30.04.2018, за газ, переданий в липні 2017 року - 355 215,09 грн інфляційних втрат за період з 01.09.2017 по 30.04.2018, за газ, переданий в серпні 2017 року - 259323,58 грн інфляційних втрат за період з 01.10.2017 по 30.04.2018, за газ, переданий в вересні 2017 року - 239648,47 грн інфляційних втрат за листопад 2017 року, суд зазначає наступне.

Суд визнав, що інфляційні втрати підлягають нарахуванню на борг, що виник за відповідний період, який не був предметом регулювання за вищевказаними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, за Постановою Кабінету міністрів України №256 та який був несвоєчасно оплачений відповідачем.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних за період до грудня 2017, суд визнав обґрунтованими нараховані позивачем та заявлені до стягнення інфляційні нарахування в розмірі 410092,18 грн, в решті ці вимоги обґрунтовано судом відхилені, оскільки відповідна сума 3% річних нарахована на борг, який був предметом регулювання за вказаними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.1. договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016 сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором.

Відповідно до п.8.2 договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Додатковою угодою від 31.03.2017 №2 до договору постачання природного газу від 12.09.2016 №2404/1617-ТЕ-39, у п. 8.2. замінено слова " 21 % річних" на " 16,4%" річних.

Посилаючись на п.8.2 договору №2404/1617-ТЕ-39 постачання природного газу від 12.09.2016, з урахуванням додаткової угоди від 31.03.2017 № 2, позивачем нараховано до сплати відповідачу та заявлено до стягнення 2512486,89 грн пені за прострочку оплати вартості поставленого природного газу, а саме: 18538,38 грн за період з 26.11.2016 по 15.12.2016; 4765,27 грн за період з 27.12.2016 по 16.01.2017; 7753,55 грн за період з 26.01.2017 по 20.02.2017; 92679,53 грн за період з 28.02.2017 по 27.03.2017; 308943,00 грн за період з 28.03.2017 по 21.08.2017; 614310,25 грн за період з 26.04.2017 по 25.10.2017; 287850,35 грн за період з 27.06.2017 по 26.12.2017; 293425,16 грн за період з 26.07.2017 по 25.01.2018; 299974,95 грн за період з 26.08.2017 по 25.02.2018; 276149,11 грн за період з 26.09.2017 по 25.03.2018; 308097,34 грн за період з 26.10.2017 по 25.04.2018.

Як встановлено судом попередньої інстанції, ухвалою господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 у справі №927/16/6б/13 за заявою ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Облтеплокомуненерго". Одночасно з порушенням провадження у даній справі про банкрутство був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 у справі №927/16/6б/13 заяву ТОВ "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Актив Плюс" про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" залишено без розгляду. Тому при вирішенні даного спору застосуванню підлягають положення Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до абзацу 6 ст. 1 Закону про банкрутство, в редакції чинній до 19.01.2013, грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Статтею 12 Закону про банкрутство, в редакції чинній до 19.01.2013, встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Згідно з абзацом 24 ст. 1 Закону про банкрутство, в редакції чинній до 19.01.2013, мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

З огляду на вищенаведене, встановивши, що провадження у справі про банкрутство відповідача порушено 18.03.2013, тобто, відповідач перебував з 18.01.2013 по 23.01.2018 в процедурі розпорядження майном боржника у справі №927/16/6б/13, нараховані в цей період до стягнення суми боргу є поточною заборгованістю.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2020 №925/197/19, від 20.12.2019 №904/2258/19, від 26.04.2018 №910/11857/17, від 16.10.2018 № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справ №910/9947/15, від 29.01.2019 № 910/11249/17, від 19.02.2019 №910/7086/17, від 04.12.2019 №910/15714/18).

Встановивши наявний факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, врахувавши, що 3% річних та інфляційні втрати, нараховані за відповідний період відповідно до ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями у розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України, суд попередньої інстанції дійшов до висновку, що ч. 2 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на них не розповсюджується.

Водночас, за встановлених обставин, з огляду на дію в межах справи про банкрутство відповідача мораторію на задоволення вимог кредиторів, протягом якого не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) безвідносно до часу їх (зобов`язань) виникнення, місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні вимоги про стягнення пені, нарахованої за період дії мароторію, з огляду на наступне.

Згідно з абзацом 2 ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Тобто вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про стягнення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, керуючись правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 26.02.2020 у справі №925/197/19, від 20.12.2019 у справі №904/2258/19, суд вважає, що скаржник здійснив невірне тлумачення положень ст.1, 12 Закону про банкрутство та дійшов помилкових висновків щодо можливості нарахування пені за період дії мораторію щодо відповідача у даній справі.

Так, оскільки з 18.01.2013 по 23.01.2018 діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів щодо відповідача у даній справі, суд першої інстанції вірно зазначив про відмову у стягненні пені, нарахованої за період з 26.11.2017 по 23.01.2018 .

Перевіривши нарахування пені у період з 24.01.2018 по 02.05.2018, суд вірно встановив, що позивачем безпідставно нараховано пеню на визначену ним заборгованість відповідача після 24.01.2018, оскільки розрахунки щодо цієї заборгованісті були врегульовані вищевказаними спільними протокольними рішеннями та заборгованність оплачена 28.03.2018 та 02.05.2018 з посиланням на Постанову Кабінету міністрів України №256, а відтак, позовні вимоги про стягнення пені за цей період також задоволенню не підлягають.

Інших доводів скаржника по суті заявлених позовних вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на їх правильність в апеляційній скарзі не наведено.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Доводи скаржника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; рішення суду першої інстанції від 17.03.2020 в тій частинні, що оскаржується апелянтом у даній справі, - без змін.

Керуючись Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2020 у справі №927/1000/19 залишити без змін (в частині, що оскаржується апелянтом).

Матеріали справи №927/1000/19 направити до господарського суду Чернігівської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст виготовлено 11.08.2020.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

Б.М. Поляков