РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2020Справа № 910/2741/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІРНИЧОТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»

про стягнення 14064,89 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГІРНИЧОТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ" про стягнення 14064,89 грн, з яких: 12546,44 грн - заборгованість, 1051,31 грн - інфляційні втрати, 467,14 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору №1011/17 від 10.11.2017 не поставив позивачу товар на суму 12546,44 грн, попередньої оплати за непоставлений товар не повернув.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.02.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/2741/20, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

27.03.2020 через канцелярію суду від позивача надійшли докази направлення позовної заяви на адресу третьої особи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 28.02.2020, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №045.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГІРНИЧОТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ" (постачальник, відповідач) укладений договір поставки товару №1011/17 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у порядку, строки та на умовах, визначених у договорі та/або Специфікаціях чи інших додатках до договору, передати у власність покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення (далі Продукція та/або Товар), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі та/або Специфікаціях чи інших додатках до договору, прийняти і оплатити її вартість.

Найменування, одиниці виміру та загальна кількість і вартість продукції, що підлягає поставці за цим договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються на кожну окрему партію в Специфікація, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього договору та є його невід`ємною його частиною (п. 1.2. договору).

У відповідності до п. 2.4. договору, строк поставки продукції погоджується сторонами в цьому договорі та/або в Специфікаціях. У випадку порушення постачальником строку поставки покупець має право встановити інший строк поставки або відмовитись від прийняття відповідної партії та/або всієї продукції.

Згідно із п. 2.5. договору, право власності на продукції переходить від постачальника до покупця з моменту поставки продукції та підписання сторонами видаткової або іншої накладної на продукцію або акту прийом-передачі.

У відповідності до п. 3.1. договору, загальна вартість договору визначається сумарною вартістю поставленої продукції протягом терміну його дії.

Ціна продукції відповідає рівню звичайних цін, які склалися на ринку, та погоджується сторонами попередньо у цьому договорі та/або у Специфікаціях на кожну відповідну партію продукції. Ціна продукції може бути змінена виключно за згодою сторін (п.3.2. договору).

Відповідно до п. 2.9. договору, сторони погодили застосовувати до своїх правовідносин Інструкції про порядок приймання продукції ПТН і ТНП по кількості і якості», затвердженими постановами Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65р. № П-6, і від 23.04.66р. № П-7 зі змінами та доповненнями.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до « 31» грудня 2019 року. У випадку невиконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором у період його дії він вважається подовженим на строк до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1. та п. 8.2. договору).

За змістом Специфікації №7 від 02.04.2018 сторонами визначено про поставку товару: кронштейн фіксуючий (60 шт), кронштейн (60 шт), кронштейн усл. №1929 (32 шт), фірмова табличка (100 шт) на загальну вартістю з ПДВ - 30 120,00 грн.

Відповідно до п. 2 Специфікації строк поставки - протягом 25 днів з дати 50%-передоплати.

Сторонами погоджено умови оплати, а саме 50% попередня оплата протягом 7-ми банківських днів з дати отримання рахунку, залишок 50 % протягом 10-ти банківських днів з дати відвантаження товару.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач виставив позивачу рахунок №281 від 06.06.2018 на оплату товару на суму 30 120,00 грн.

Позивач на виконання умов договору здійснив 50% попередньої оплати виставленого відповідачем рахунку, що підтверджується платіжним дорученням №508 від 13.06.2018 на суму 15 060,00 грн.

За доводами позивача, останнім було отримано 19.06.2018 (експрес-накладна №4199 від 15.06.2018) видаткову накладну №412 від 15.06.2018 та 11.07.2018 лише частину товару за Специфікацією №7, а саме: фірмову табличку в кількості 88 шт. на суму 5 026,56 грн.

Оскільки відповідач поставив лише частину товару, позивач направив на адресу відповідача лист за вих.№ С- 0702/1 від 07.07.2018 з проханням вирішити ситуацію.

При цьому, отримавши відповідь від відповідача, що товар було втрачено перевізником ТОВ «Нова Пошта», позивач звернувся із претензією вих. № С-0719/1 від 19.07.2018 до ТОВ «Нова Пошта», у відповідь на яку третя особа зазначила, що згідно експрес-накладної №4199 від 15.06.2018 втрачено вантаж кількістю 1 місце, заявленою вагою 400 кг, оголошеною вартістю 200,00 грн, з описом відправлення «інше: зап».

27.08.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію вих. № С-0822/3 від 27.08.2018 щодо повернення попередньої оплати за товар відповідно до Специфікації № 7 у зв`язку із її не поставкою на протязі 5 днів з моменту отримання претензії.

У відповідь на претензію вих. № С-0822/3 від 27.08.2018 відповідачем направлено лист за вх. № 289 від 03.09.2018 позивачу, в якому останній повідомив, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, а тому просить позивача відкликати претензію.

У зв`язку із тим, що відповідач поставку оплаченого позивачем товару не здійснив, попередньої оплати не повернув, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 14 064,89 грн, з яких 12 546,44 грн заборгованості, 1 051,31 грн інфляційні втрати, 467,14 грн 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору на підставі рахунку №281 від 06.06.2018, згідно із платіжним дорученням №508 від 13.06.2018, позивач перерахував на користь відповідача попередню оплату в загальному розмірі 15 060,00 грн.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як погоджено сторонами у п. 2 Специфікації №7 від 02.04.2018, строк поставки продукції - протягом 25 днів з дати 50% передплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник зобов`язується поставляти продукцію на умовах, що зазначаються у договорі та/або Специфікаціях до цього договору. Умови поставки продукції зазначаються у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС (в редакції 2010р.), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також особливостей, що випливають із умов цього договору.

Як вбачається з умов Специфікації №7 від 02.04.2018, у пункту 3 сторонами погоджено, що поставка здійснюється на умовах FCA - м. Кролевець.

Матеріалами справи підтверджується, що 15.06.2018 за допомогою кур`єрської служби ТОВ «НОВА ПОШТА» відповідач в особі представника Дидіка Олександра Олександровича здійснив з міста Кролевець відправлення вантажу по експрес-накладній №4199 до міста Кривий Ріг на ім`я позивача.

Проте, за доводами позивача, останнім 19.06.2018 за експрес-накладною №4199 від 15.06.2018 було отримано лише видаткову накладну №412 від 15.06.2018 на суму 25 093,44 грн та в подальшому 11.07.2018 позивач отримав лише частину товару відповідно до Специфікації №7, а саме: фірмову табличку в кількості 88 шт. на суму 5 026,56 грн.

При цьому, суд взяв до уваги додану позивачем до матеріалів справи копію платіжного доручення № 2375 від 11.07.2018 про оплату останнім коштів у розмірі 2 513,28 грн з призначенням платежу: «оплата за кронштейн, табличку фірмову, згідно рахунку № 281 від 06.06.2018», проте доказів, які б підтвердили найменування товару, на яку суму та у якій кількості отримано позивачем, матеріали справи не містять, а тому з наданих матеріалів не можливо дійти висновку на яку суму позивач отримав товар від відповідача.

Оскільки, відповідачем не виконано умови договору щодо поставки товару у визначеній сторонами Специфікації № 7 кількості, позивач звернувся до відповідача з листом вих. № С-0702/1 від 07.07.2018 про повідомлення щодо втрати перевізником вантажу за експрес-накладною №4199 та отримання позивачем лише 1 місце.

В матеріалах справи наявна копія листа ТОВ «НОВА ПОШТА» за вих.№ 15165 від 27.06.2018, в якому зазначається, що вантаж відправлений за експрес-накладною № 4199 ТОВ «Армапром» з м. Кроловець в м. Кривий Ріг для ТОВ «Гірничотранспортна компанія» втрачений.

Судом встановлено, що вище вказаний лист ТОВ «НОВА ПОШТА» направлений у відповідь на претензію позивача від 26.06.2018, який відсутній в матеріалах справи.

Окрім того, позивачем направлено лист до ТОВ «НОВА ПОШТА» за вих. №С-0719/1 від 19.07.2018 з пропозицією про повідомлення в десятиденний строк з моменту отримання листа про відомі причини втрати майна за експрес-накладною №4199 від 15.06.2018 та відшкодувати завдані збитки в сумі 25 093,44 грн.

У відповідь на претензію позивача, ТОВ «НОВА ПОШТА» повідомило про втрату вантажу кількістю 1 місце, вагою 400 кг та оголошеною вартістю 200 грн під час перевезення, який був відправлений за експрес-накладною № 4199 ТОВ «Армапром» з м. Кроловець в м. Кривий Ріг для ТОВ «Гірничотранспортна компанія», що підтверджується копією листа ТОВ «НОВА ПОШТА» за вих.№ 14392 від 25.07.2018, яка міститься в матеріалах справи.

Регулювання послуг наданих ТОВ «НОВА ПОШТА» з організації перевезення відправлень та надання комплексу послуг, пов`язаних із перевезенням відправлень територією України здійснюється відповідно до Умов надання послуг ТОВ «НоваПошта» (надалі - Умови), які розміщені офіційному сайті ТОВ «НОВА ПОШТА» за посиланням https://novaposhta.ua/uploads/misc/doc/Terms_of_Service.pd.

Так, згідно з п. 6.1. Умов оголошена вартість - вартість відправлення, заявлена відправником в експрес-накладній.

Оголошена вартість повинна дорівнювати реальній (ринковій) вартості відправлення (п. 6.2. Умов).

Пунктом 7.3. Умов визначено, що «вантажі» - відправлення вагою більше ніж 30 кг до 1000 кг (включно) на одне місце, довжиною ? не більше ніж 300 см, шириною не більше ніж 170 см і висотою ? не більше ніж 170 см.

Відправник надає інформацію для оформлення відправлення згідно з розділом 8 цих Умов (п. 9.5. Умов).

Відповідно до п. 8.5. Умов, зазначається в накладній інформація про відправлення, а саме: кількість місць; фактична й об`ємна вага; оголошена вартість; опис вмісту.

У відповідності до інформації, яка зазначена в експрес-накладній №4199, копія якої наявна в матеріалах справи, відправником є ТОВ «АРМАПРОМ» Дидік Олександр Олександрович , адреса відправника: м. Кроловець, Відділення № 1 вул. Героїв Крут, 15; одержувачем є ТОВ «Гірничотранспортна компанія» Католіченко Вікторія Рудольфівна, адреса: одержувача: м. Кривий Ріг, Відділення №2, вул. Леоніда Бородича, 17, 1; тип відправлення: вантаж, вага: 400 (фактична), місць: 2, опис: інше; зап, оголошена вартість 200 грн, додаткова інформація: відправлення під час приймання не оглядалося.

При цьому, дослідивши копію експрес-накладної №4199 від 15.06.2018 судом встановлено, що відповідач вказав оголошену вартість відправлення, яка має відповідати реальній вартості відправлення - 200 грн, що не відповідає вартості товару відповідно до Специфікації № 7 від 02.04.2018, рахунку на оплату №281 від 06.06.2018 та видатковій накладній № 412 від 15.06.2018, яка направлялась відповідачем позивачу та не була підписана останнім.

Крім того, судом встановлено, що в експрес-накладній №4199 від 15.06.2018 відповідачем вказано опис: «інше; зап», а отже не зазначено належного детального опису вмісту відправлення, яке має відповідати змісту Специфікації №7 від 02.04.2018. Таким чином, суд не має змоги визначити вміст відправлення та ідентифікувати вантаж, який був направлений відповідачем за експрес-накладною №4199 від 15.06.2018.

Пунктом 2.5. договору визначено, що право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту поставки продукції та підписання сторонами видаткової або іншої накладної на продукцію або акту - прийому передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткова накладна №412 від 15.06.2018 на загальну суму 25 093,44 грн згідно договору №1011/17 від 10.11.2017 не підписана з боку ТОВ «Гірничотранспортної компанії».

У відповідності до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У пункті 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 визначено, що господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно із п. 2.4. Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п. 2.5. Положення, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

З врахуванням викладеного, судом встановлено, що видаткова накладна №412 від 15.06.2018 на загальну суму 25 093,44 грн згідно договору №1011/17 від 10.11.2017 не містить підпису та печатки позивача, а тому, з врахуванням п. 2.5. договору, не є доказом на підтвердження факту переходу права власності на товар від постачальника до покупця.

У зв`язку з тим, що товар не був поставлений у повному обсязі, позивачем було направлено відповідачу претензію вих.№С-9822/3 від 27.08.2018 щодо повернення передплати в розмірі 12 546,44 грн, проте відповідач вимоги відхилив та не повернув сплачені кошти позивачу за не поставлений товар.

Як вбачається зі змісту відповіді відповідача за вих № 289 від 03.09.2018 на претензію позивача за вих. № С-9822/3 від 27.08.2018, 15.06.2018 згідно Специфікації № 7 до договору поставки №1011/17 від 10.11.2017 відповідач направив товар через компанію-перевізника "Нова пошта" за адресою: 41300, Сумська область, м. Кролевець, вул. Героїв Крут, 15, із зазначенням одержувача ТОВ «Гірничотранспортна компанія», що підтверджується експрес-накладною №4199 від 15.06.2018.

При цьому, відповідач у листі за вих № 289 від 03.09.2018 зазначив, що товар отримано позивачем 19.06.2018, на підтвердження чого додав роздруківку з сайту "Нова пошта" (https://novaposhta.ua) щодо відстеження відправлення.

Відповідно до роздруківки з сайту "Нова пошта" (https://novaposhta.ua) щодо відстеження відправлення за ескпрес-накладною №4199 від 15.06.2018, маршрут: Кролевець - Кривий Ріг, відправлення отримано 19.06.2018 за адресою: Відділення №2, вул. Леоніда Бородича, 17, одержувач Католіченко Вікторія Рудольфівна .

З врахуванням вище викладених обставин, враховуючи листи ТОВ «НОВА ПОШТА» за вих.№ 15165 від 27.06.2018 та №14392 від 25.07.2018, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується втрата вантажу 1 місце за експрес-накладною № 4199 , який відправлений ТОВ «Армапром».

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази поставки відповідачем товару позивачу у повному обсязі, який визначений у Специфікації № 7 від 02.04.2018, суд прийшов до висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність підстав повернення суми попередньої оплати у розмірі 12 546,44 грн (17 573,28 грн (платіжні доручення №508 від 13.06.2018 та № 2375 від 11.07.2018) - 5 026,56 грн).

У зв`язку із неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 1 051,31 грн, 3% річних у сумі 467,14 грн за період з 01.10.2018 по 27.12.2019.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 5.3. договору, у випадку порушення чи неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Винна сторона має повністю відшкодувати збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційні втрати.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Враховуючи положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, здійснивши розрахунок 3% річних у межах періоду з 01.10.2018 по 27.12.2019, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у сумі 467,' 14 грн, у зв`язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга". (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Таким чином, судом здійснено розрахунок інфляційних втрат за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" у межах заявленого позивачем періоду та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума інфляційних втрат у розмірі 1 024,11 грн, у зв`язку із чим вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару, несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

Обставин наведених позивачем у позові відповідач не спростував. Доказів повернення коштів у сумі 12 546,44 грн відповідачем не надано.

Також, судом враховано, що в практиці Європейського суду з прав людини трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 р. (заява № 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що "У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Таким чином, надавши оцінку поданим позивачем доказам, дослідивши зміст листів ТОВ «НОВА ПОШТА» за вих. №15165 від 27.06.2018 та за вих. №14392 від 25.07.2018 про втрату вантажу, з огляду на те, що відповідачем не надано жодних доказів в спростування обставини наведених у позові, суд вважає, що позивачем підтверджено факт не отримання товару у повному обсязі згідно Специфікації № 7 від 02.04.2018.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд частково задовольняє позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІРНИЧОТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ" про стягнення 14 037,69 грн.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАПРОМ" (01103, м. Київ, ЗАЛІЗНИЧНЕ ШОСЕ, будинок 21, офіс 213; ідентифікаційний код 32602434) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІРНИЧОТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" (01014, м. Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 34, ПІД`ЇЗД №2, кімната 513; ідентифікаційний код 32264561) заборгованість у розмірі 12 546,44 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 024,11 грн, 3% річних у розмірі 467,14 грн та судовий збір у розмірі 2097,93 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 07.08.2020

Суддя О.В. Гулевець