ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" серпня 2020 р. Справа № 911/971/20

За позовом Державного підприємства "Лугинське лісове господарство", 11300, Житомирська область, Лугинський район, селище міського типу Лугини, вулиця Павлова, будинок 18

до Фізичної особи-підприємця Осінської Людмили Миколаївни, АДРЕСА_1

про стягнення 70 435,16 грн за договором купівлі-продажу необробленої деревини № 25/09/18 від 25.09.2018

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Державне підприємство "Лугинське лісове господарство" звернулось до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Осінської Людмили Миколаївни про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу необробленої деревини № 25/09/18 від 25.09.2018 у розмірі 70 435,16 грн, з яких: 44 056,73 основний борг, 21 148,62 грн пеня, 1 965,26 грн 3% річних та 3 264,55 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов даного договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої лісопродукції.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.05.2020 задоволено клопотання позивача та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу після отримання даної ухвали надати суду заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзиву на позов не подав, про наявність заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 21.05.2020 була надіслана судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (25.05.2020) на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Конверт з ухвалою суду про відкриття провадження у справі повернувся без вручення відповідачеві з відміткою про причину повернення "за закінченням терміну зберігання".

Крім того позивачем в позовній заяві зазначено відомі останньому номери засобів зв`язку ФОП Осінської Людмили Миколаївни ( НОМЕР_1 ), однак при передачі судом телефонограми встановлено, що "даний номер знаходиться поза межами досягнення".

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання кореспонденції суду відповідачем за зареєстрованою адресою місцезнаходження є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею. Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення відповідача про розгляд справи № 911/971/20.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

25 травня 2020 року від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме доказів отримання відповідачем копії позовної заяви № 885 від 13.04.2020.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України було встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)", яким Розділ Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) ".

Водночас, 17.07.2020 набув чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким внесено зміни у пункт 4 Розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення його в наступній редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Поряд з цим, згідно із пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 18.06.2020 № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, враховуючи обмеженість строків розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, внесені Законом України від 18.06.2020 № 731-IX зміни в Господарський процесуальний кодекс України, відсутність відповідних заяв про інше (заяви про продовження процесуального строку для вчинення відповідної дії), суд вирішив здійснити розгляд справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

25 вересня 2018 року між Державним підприємством "Лугинське лісове господарство" (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем Осінською Людмилою Миколаївною (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу необробленої деревини № 25/09/18, відповідно до умов пункту 1.1 якого Продавець продає, а Покупець купує наступну лісопродукцію: техсировина для ВТП хвойна, діаметром 14см і більше; дрова технологічні хвойні, діаметром 6 см і більше.

Орієнтовна сума договору становить по факту відвантаження лісопродукції (пункт 1.2 Договору).

Ціна на лісопродукцію встановлюється згідно прейскуранту цін лісгоспу з ПДВ, на умовах франко склад продавця (пункт 1.3 Договору).

Відповідно до розділу 2 Договору оплата вартості лісопродукції відбувається шляхом 100% передоплати. В окремих випадках при наявності письмового звернення Покупця оплата може бути здійснена на протязі 15-ти днів з дати відвантаження продукції.

Поставка лісопродукції проводиться на умовах франко склад Продавця самовивозом, або за домовленістю транспортом продавця (пункт 3.1 Договору).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що кожна партія товару має бути забезпечена таким комплектом документів: товарно-транспортна (залізнична) накладна, рахунок-фактура, податкова накладна, специфікація.

Відповідно до пункту 4.2 Договору в разі несвоєчасного розрахунку за отриману лісопродукцію Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен прострочений день від суми недоплати.

Договір вступає в силу з дня підписання і діє до 31.12.2018 (пункт 6.1 Договору).

Позивач стверджує про те, що на виконання умов Договору відповідачу було поставлено лісопродукцію згідно ТТН № 824767 від 26.09.2018 на суму 5 430,43 грн (видаткова накладна №ЖТ-6 від 26.09.2018); ТТН № 551870 від 26.09.2018 на суму 5 583,23 грн (видаткова накладна № ЖТ-0 від 26.09.2018); ТТН № 449246 від 02.10.2018 на суму 8 775,48 грн (видаткова накладна № ЖТ-0 від 02.10.2018); ТТН № 449323 від 12.10.2018 на суму 35 055,46 грн (видаткова накладна № ЖТ-3 від 12.10.2018) та надані авто послуги, про що складено акт здачі-приймання робіт № 176 від 27.09.2018 на суму 1 354,67 грн. Державним підприємством "Лугинське лісове господарство" долучено до позову копії вказаних товарно-транспортних накладних (ТТН), видаткових накладних та екземпляр акту здачі-приймання робіт № 176 від 27.09.2018, що на його думку, підтверджує факт поставки лісопродукції загальною вартістю 54 844,60 грн та надання послуг на суму 1 354,67 грн.

Позивач твердить, що 27.09.2018 ФОП Осінською Л.М. була не в повній мірі проведена оплата за ТТН № 824767, ТТН № 551870 та автопослуги в сумі 12 142,54 грн, таким чином недоплачений залишок по цих накладних та акту становить 225,79 грн, а також повністю не сплачено за ТТН № 449246 від 02.10.2018 та ТТН № 449323 від 12.10.2018.

За твердженням позивача, 27.02.2019 та 15.02.2020 ним було направлено на адресу відповідача претензії № 464 та № 02 з вимогами здійснити оплату боргу, який виник в результаті купівлі-продажу лісопродукції, однак, на даний час повного розрахунку за відпущену відповідачу лісопродукцію не відбулось, внаслідок чого позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з приписами частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Стаття 664 Цивільного кодексу України визначає момент виконання обов`язку продавця передати товар покупцю.

Так, за приписами частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар або надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На підтвердження передання відповідачу товару - лісо продукції та надання авто послуг, оплата за які відповідачем не здійснена, позивач надав до матеріалів справи ТТН № 449246 від 02.10.2018 на суму 8 775,48 грн, ТТН № 449323 від 12.10.2018 на суму 35 055,46 грн та недоплачений в розмірі 225,79 грн акт здачі-приймання робіт № 176 від 27.09.2018.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В силу частини восьмої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей або закінчення будь-яких робіт відносяться, зокрема, накладна та акти здачі-приймання робіт, форма яких є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Видаткова накладна є двостороннім документом, яка підписується обома сторонами договору, скріплюється печаткою і повинна передбачати та конкретизувати основні умови поставки/передачі товару згідно з договором.

Умовами пункту 3.3 Договору передбачено обов`язок Продавця видати товарно-транспортну (залізничну) накладну на товар.

За визначенням пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора (пункт 11.1. Правил).

Згідно з пунктами 11.3, 11.4, 11.5 Правил оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

У пункті 11.6 Правил визначено, що у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Отже саме товарно-транспортна накладна є тим первинним документом, який має підтвердити факт отримання замовником того чи іншого товару. При цьому товарно-транспортна накладна має містити прізвище, ім`я, по батькові представника замовника та документ, згідно з яким він уповноважений супроводжувати/отримувати вантаж. Товарно-транспортна накладна має містити, у тому числі, інформацію щодо прізвища та підпис відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Судом досліджено надані позивачем до справи копії товарно-транспортних накладних №449246 від 02.10.2018 та № 449323 від 12.10.2018 та встановлено, що в накладних відсутні відомості про передачу та отримання уповноваженим представником ФОП Осінської Л.М. товару, зазначеного в цих товарно-транспортних накладних.

Крім того, долучені позивачем видаткова накладна № ЖТ-0 від 02.10.2018 та видаткова накладна № ЖТ-3 від 12.10.2018, які оформлені постачальником разом із товарно-транспортними накладними, не підписані уповноваженими особами ні Постачальника, ні вантажоодержувача.

Доданий до матеріалів справи на підтвердження надання Постачальником автопослуг Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 176 від 27.09.2018 не підписаний зі сторони Замовника послуг, долучена копія шляхового листа не є належним доказом, що фіксує надання автопослуг замовнику.

Акт здачі-приймання робіт - це документ, який фіксує закінчення будь-яких робіт та приймання їх замовником за кількістю та якістю.

Умовами пункту 3.1. Договору передбачено, що поставка лісопродукції проводиться на умовах франко-склад Продавця.

Франко - термін у міжнародній торгівлі, що позначає певне місце, визначене в договорі купівлі-продажу, у якому відбувається перехід права власності на товар та відповідальності за нього від продавця до покупця.

Суд зазначає, що позивач не надав будь-яких доказів відвантаження зазначеного у товарно-транспортних накладних № 449246 від 02.10.2018 та № 449323 від 12.10.2018 товару та доказів надання автопослуг та прийняття їх уповноваженою особою відповідача.

Таким чином, подані позивачем товарно-транспортні накладні № 449246 від 02.10.2018 та № 449323 від 12.10.2018 не підтверджують факт отримання відповідачем товару, а Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 176 від 27.09.2018 - факт надання послуг, оскільки останні не підписані відповідачем.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів відвантаження позивачем ФОП Осінській Л.М. лісопродукції за договором купівлі-продажу необробленої деревини № 25/09/18 від 25.09.2018 та надання автопослуг за Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 176 від 27.09.2018, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь позивача 44 056,73 грн заборгованості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з ФОП Осінської Л.М. заборгованості в сумі 44 056,73 грн та, у зв`язку з цим, і відсутність підстав для стягнення 21 148,62 грн пені, 1 965,26 грн 3% річних та 3 264,55 грн інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до приписів сттаттей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги викладене вище, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладаються на позивача.

Керуючисьстаттями 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повний текст рішення складено та підписано: 13.08.2020