РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.07.2020Справа № 910/6863/20

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до: Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Сатурн-1"

про: стягнення 300 367,44 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

секретар с/з Масна А.А.

Представники:

від позивача - Карандюк Ю.О., за дов.

від відповідача - Бойков О.С., за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Сатурн-1" про стягнення 300 367,44 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 відкрито провадження у справі №910/6863/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.04.2001 між Державним комунальним об`єднанням «Київводоканал», перетвореним у Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивач) та Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельного кооперативу "Сатурн-1" (відповідач) укладено Договір №9346/4-11 від 24.02.2001 на послуги водопостачання та водовідведення. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з постачання питної води та прийняти від відповідача каналізаційні стоки, а відповідач зобов`язався розрахуватися за вищезазначені послуги. За доводами позивача, відповідач не виконував зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 220 442,55 грн. за період з 01.03.2017 по 31.12.2019. В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за Договором позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 21 225,39 грн - інфляційні втрати, 9 324,67 грн - 3 % річних, пеню в розмірі 27 330,56 грн., штраф в розмірі 22 044,26 грн.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував, вказуючи, що 26.04.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким внесено зміни та визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація); договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Відповідач зазначає, що він не здійснює господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення, не є ліцензіатом у зазначеній сфері, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення, на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за такі комунальні послуги. Відповідач втратив підстави виступати стороною в Договорі, ПАТ «Київводоканал» зобов`язаний був укласти прямі договори із споживачами таких послуг. За таких підстав, відповідач зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 14.07.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2001 між Державним комунальним об`єднанням «Київводоканал», перетвореним у Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», в подальшому перейменованим у Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивач) та Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельного кооперативу "Сатурн-1" (відповідач) укладено Договір №9346/4-11 від 24.02.2001 послуги водопостачання та водовідведення (далі -договір).

Відповідно до п. 1. Договору, постачальник зобов`язався надати абоненту послуги з постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов`язуються розрахуватися за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, які втратили чинність 18.10.2008, у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила користування).

Згідно п. 2.1. Договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає чинним стандартам, та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимі концентрації шкідливих речовин.

Абонент, в свою чергу, зобов`язується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів, сплата послуг Абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору (п. 2.2. Договору).

Згідно з п.3.1. Договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Знаття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника.

Відповідно до п. 3.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими Абонентом (п. 3.7 Договору).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідачу були надані послуги з водопостачання та водовідведення у період з 01.03.2017 по 31.12.2019 згідно з актами про зняття показань з лічильників (приладів обліку), реєстром надходження грошових коштів, що підтверджують часткову оплату, довідкою АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 23.04.2020 №55/9-546 з реєстром платіжних повідомлень, що надсилалися ОК ЖБК «Сатурн». Надані за Договором послуги відповідачем в повному обсязі оплачені не були, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 220 442,55 грн. за період з 01.03.2017 по 31.12.2019. В зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за Договором позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 21 225,39 грн - інфляційні втрати, 9 324,67 грн - 3 % річних, пеню в розмірі 27 330,56 грн., штраф в розмірі 22 044,26 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення вимог позивача вказує на те, що внаслідок змін у законодавстві він не є виконавцем послуг з водопостачань та водовідведення та як наслідок відповідач не може виступати стороною договору, укладеного з позивачем, а відтак на підставі ст.607 Цивільного кодексу України зобов`язання відповідача за договором є припиненим у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний правочин є договором про надання послуг.

Як передбачено ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

В силу положень ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Спір у даній справі виник внаслідок неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем зобов`язань за Договором №9346/4-11 від 24.02.2001 послуги водопостачання та водовідведення.

Відхиляючи доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення даного позову, суд виходить з наступного.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 10 квітня 2014 року № 1198-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (далі - Закон № 1198-VII), яким внесено зміни, зокрема, до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

За змістом ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг є виробник та виконавець послуг, балансоутримувач, власник та споживач житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як передбачено ст.1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" питне водопостачання - діяльність, пов`язана з виробництвом, транспортуванням та/або постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та/або систем питного водопостачання; водовідведення - діяльність із збирання, транспортування та очищення стічних вод за допомогою систем централізованого водовідведення або інших споруд відведення та/або очищення стічних вод.

Стаття 4 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" визначає, що суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення є: органи державної влади, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення; споживачі питної води та/або послуг з водовідведення.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012р. № 279 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення", яка діяла протягом спірного періоду до 18.05.2017р. включно та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 22.03.2017 №307 (чинна з 19.05.2017р.) вид господарської діяльності у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення підлягає ліцензуванню.

Водночас відповідач не здійснює господарської діяльності з централізованого водопостачання та/або водовідведення та не є підприємством питного водопостачання у розумінні Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" та ліцензіатом у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення.

Натомість позивач зобов`язаний укладати договори безпосередньо зі споживачами послуг, які він надає.

За змістом ст.607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Таким чином, неможливість виконання зобов`язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Внаслідок внесення зазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі з водопостачання та/або водовідведення. Відтак, відповідач втратив підстави виступати стороною в Договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов`язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.01.2020 у справі №910/17776/17.

Також суд звертає увагу, що станом на день прийняття рішення набрав чинності новий Закон України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги зобов`язаний: готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Отже, саме на виконавця послуг покладено обов`язок укладати зі споживачами договори про надання житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідно до ст. 6, 19 Закону України "Про кооперацію" кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Отже, доказів того, що квартири перебувають у власності кооперативу, а не його мешканців, суду не надано, а тому суд не вбачає доказів того, що саме кооператив є власником будинку, який споживає послуги по водопостачанню та водовідведенню від позивача. Одночасно з цим, не всі мешканці будинку є членами кооперативу.

За приписами ст.ст.73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачем не доведено наявності у відповідача обов`язку сплатити йому спірні суми вартостей спожитих відповідачем послуг протягом спірного періоду, тому у позові в частині стягнення суми основного боргу суд відмовляє та оскільки не доведено прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо сплати вартості таких послуг, суд відмовляє у позові і в частині нарахованих позивачем штрафних санкцій.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 02.08.2020