РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2020Справа № 910/11765/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ"

до Дочірнього підприємства "Київське дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення заборгованості у розмірі 291 522 грн. 06 коп.

В межах справи № 44/258-б

За заявою Дочірнього підприємства "Київський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ()

про банкрутство

суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 44/258-б про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на стадії процедури санації, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.02.2013.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 291522,06 грн., з яких 263301,86 грн. боргу, 25969,50 грн. пені та 2250,70 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 120-14 від 25.11.2015 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11765/19; вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 07.10.2019 року; встановлено сторонам строк для подання відповідних процесуальних документів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.11.2019 справу № 910/11765/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" до Дочірнього підприємства "Київське дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості у розмірі 291522,06 грн. передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи №44/258-б про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.01.2020 прийнято справу №910/11765/19 до розгляду в межах справи № 44/258-б про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", підготовче засідання призначено на 05.02.2020.

19.05.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про уточнення заяви про зміну та уточнення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/11765/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" до Дочірнього підприємства "Київське дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості у розмірі 291522,06 грн. в межах справи № 44/258-б" про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до судового розгляду по суті на 17.06.2020.

У судовому засіданні 17.06.2020 оголошено перерву до 22.07.2020.

У судове засідання 22.07.2020 представник позивача не з`явився.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" до Дочірнього підприємства "Київське дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості у розмірі 291522,06 грн. Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" - постачальник (далі - позивач), з однієї сторони та Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - покупець (далі - відповідач), з другої сторони був укладений договір поставки № 120-14 згідно умов якого позивач зобов`язувався поставляти та передавати у власність відповідача, а зобов`язувався прийняти та оплатити наступні товари: знак дорожній згідно ДСТУ 4100-2014, плівка світлоповертаюча згідно ДСТУ 4100-2014, заготовка до дорожнього огороджувального, елементи кріплення, елемент примусового зниження швидкості, дорожній водоналивний блок, стрічка огороджувальна, жилет сигнальний, дорожнє дзеркало, дорожній конус, стовпчик дорожній напрямний, ВРД (кнопки), бар`єр огороджувальний і т.д. (надалі - товар), що деталізується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що асортимент, кількість, ціна товару, що підлягає поставці згідно умов даного договору зазначається видаткових накладних та специфікаціях.

Згідно п. 3.1. загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії даного договору, відповідно до видаткових накладних, специфікацій та інших документів, доданих до договору.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за поставлений товар проводяться у гривнях шляхом перерахування вартості товару, що підлягає поставці після отримання покупцем від постачальника рахунку на оплату товару та підписання сторонами видаткової накладної і передачі документів, зазначених п. 4.2 цього договору.

Пунктом 4.3. договору сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватись за отриманий товар на протязі 60 банківських днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п.п. 4.1. та 4.2. цього договору.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 265 671,18 грн., що підтверджується рахунками № 870 від 25.09.2018, № 871 від 25.09.2018, № 1052 від 31.10.2018, № 1111 від 06.12.2018, № 1218 від 7.12.2018, № 1227 від 27.12.2018, № 33 від 23.01.2019, № 50 від 28.01.2019, видатковими накладними № 727 від 28.09.2019, № 729 від 28.09.2018, № 819 від 31.01.2018, № 904 від 10.12.2018, № 965 від 27.12.2019, № 964 від 27.12.2018, № 100 від 18.02.2019, № 99 від 18.02.2019, а також специфікаціями № 185 від 28.09.2018, № 188 від 28.09.2018, № 189 від 31.10.2018, № 190 від 10.12.2018, № 191 від 27.12.2018, № 192 від 27.12.2018.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором в повному обсязі не виконав, здійснивши оплату за поставлений товар частково в сумі 2 369,32 грн.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи, а саме копіями видаткових накладних № 727 від 28.09.2019, № 729 від 28.09.2018, № 819 від 31.01.2019, № 904 від 10.01.2019, № 965 від 27.12.2019, № 964 від 27.12.2018, № 100 від 18.02.2019, № 99 від 18.02.2019 підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 263 301,86 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.3 Договору, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений товар протягом 60 банківських днів з моменту отримання товару.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 263 301,86 грн., а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

В матеріалах справи відсутні будь які докази, щоб підтверджували здійснення відповідачем розрахунків за поставлений товар.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору поставки № 120-14 від 25.11.2015 не здійснив оплату за поставлений товар, а тому, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 263 301,86 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені, з урахуванням клопотання про уточнення зміни, збільшення ціни позову в сумі 971,58 грн. та штрафу в сумі 0,26 грн. то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 7.3.7 договору в разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,001 % від суми боргу за кожен день прострочення та штраф у розмірі 0,0001% від суми боргу (сплачується одноразово).

Відтак, здійснивши перевірку розрахунку пені (доданого позивачем до позовної заяви) з урахуванням клопотання про уточнення зміни, збільшення ціни позову в сумі 971,58 грн. та штрафу в сумі 0,26 грн., суд вважає дані розрахунки обґрунтованими, такими, що не суперечить положенням договору та нормам чинного законодавства, відповідно виконані позивачем вірно. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 971,58 грн. та штрафу в розмірі 0,26 грн. підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 7 985,62 грн. та інфляційних втрат в розмірі 8 208,88 грн., то суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Здійснивши перевірку розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає дані розрахунки обґрунтовані, такі, що не суперечить нормам чинного законодавства, відповідно виконані позивачем вірно. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 7 985,62 грн. та інфляційних втрат в розмірі 8 208,88 грн. також підлягає задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Крім того, позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу адвоката Перепелиці О.В. у розмірі 11 875,00 грн.

За приписами статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та для визначення їх розміру позивачем подано до суду копії договору про надання правничої допомоги № АП-01гс/0306-19 від 03.06.2019, укладеного між адвокатом Перепелицею Олександром Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮСТ", додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № АП-01гс/0306-19 від 03.06.2019, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 3457 від 28.09.2008, акту № 1 від 11.09.2019 приймання-передачі надання правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги № АП-01гс/0306-19 від 03.06.2019, а також платіжне доручення № 4492 від 25.09.2019 на суму 11 875,00 грн.

Суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, а також відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на правову допомогу покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 11-А; ідентифікаційний код 33096517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮСТ" (03134, м. Київ, вул. Трублаїні, 2; ідентифікаційний код 30439872) основний борг в сумі 263 301 (двісті шістдесят три тисячі триста одна) грн. 86 коп., пеню в сумі 971 (дев`ятсот сімдесят одна) грн. 58 коп., штраф в сумі 0 (нуль) грн. 26 коп., 3 % річних в сумі 7 985 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 62 коп., інфляційні втрати в сумі 8 208 (вісім тисяч двісті вісім) грн. 88 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 4 207 (чотири тисячі двісті сім) грн. 02 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 11 875 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Чеберяк