ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1288/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Загаров", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства "Ульяновське", селище Улянівка, Богодухівський район, Харківська область
про стягнення 2345670,60 грн.
за участю представників:

позивача - Сердюк Ю.А.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Загаров" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Ульяновське" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 2327548,85 грн. та пені у сумі 18121,75 грн., що разом становить 2345670,60 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, а саме не відвантаженням товару (зерна кукурудзи) по заявці на перевезення № 183 від 05.12.2019, а також у зв`язку з несвоєчасним здійсненням відповідачем платежів згідно п. 4.2. договору, у відповідача виникли зобов`язання по сплаті штрафу та пені за договором транспортного експедирування № 05/12/19 від 05.12.2019 на загальну суму 2345670,60 грн., з яких штраф складає 2327548,85 грн., а пеня - 18121,75 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.04.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 20.05.2020 о 11:30.

Відповідач, через канцелярію суду 18.05.2020 за вх.№ 11122, надав відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач вказував, що відповідно до документів наданих ТОВ "Загаров", а саме: договору транспортного експедирування № 05/12/19 від 05.12.2019 та додаткової угоди № 1 від 05.12.2019 до нього, ще не закінчився строк виконання зобов`язання, а відтак не розпочались строки для звернення з позовною заявою, тобто у даній справі відсутній предмет спору. Також, відповідач зазначав, що ТОВ "Загаров" приховав від суду наявні та відомі йому докази, зокрема, додаткову угоду № 2 від 23.01.2020 до договору №05/12/19 від 05.12.2019 з метою створення штучних підстав для пред`явлення позову. Факт навмисного приховування відомих ТОВ "Загаров" доказів підтверджується актами № 10 від 27.01.2020, № 11 від 28.01.2020, № 13 від 30.01.2020, № 14 від 03.02.2020, № 16 від 04.02.2020, № 19 від 05.02.2020, № 21 від 06.02.2020, також копіями рахунків наданих ТОВ "Загаров" разом з даною позовною заявою в яких ціна визначена відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 23.01.2020 до договору № 05/12/19 від 05.12.2019.

У підготовчому засіданні 20.05.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 18.06.2020 о 11:00.

Позивач, через канцелярію суду 27.05.2020 за вх.№ 11920, надав відповідь на відзив, в якій вказував, що доводи відповідача стосовно відсутності підстав для звернення з позовною заявою до суду є необґрунтованими та недоведеними.

Відповідач, через канцелярію суду 10.06.2020 за вх.№ 13017, надав письмові заперечення, в яких відповідачем, також, були викладені відповідні доводи та аргументи з приводу предмету спору, у зв`язку з чим відповідач просив суд врахувати відзив під час розгляду справи № 922/1288/20.

У підготовчому засіданні 18.06.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 07.07.2020 о 12:00.

Позивач, через канцелярію суду 07.07.2020 за вх.№ 15565, надав додаткові пояснення щодо заперечень відповідача від 10.06.2020, в яких вказував, що є всі підстави для стягнення штрафних санкцій з відповідача за неналежне виконання зобов`язань. Також, позивач вказував, що одним із способів його захисту було направлення адвокатського запиту з метою отримання достовірної інформації від ПрАТ "Ульяновське" про причини невиконання зобов`язань по договору транспортного експедирування від 05.12.2019. Станом на 06.07.2020 року відповідь на даний запит представником позивача не було отримано, що свідчить про небажання відповідача провести досудове врегулювання спору та сплатити штрафні санкції.

У підготовчому засіданні 07.07.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.07.2020 о 12:30.

У судовому засіданні 21.07.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи на 04.08.2020 о 12:00.

Представник позивача у судовому засіданні 04.08.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідача про місце, дату та час судового засідання було повідомлено належним чином, правом на участь представника у судовому засіданні відповідач не скористався, про причини неявки представника суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів. Таким чином, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Загаров" (експедитор) та Приватним акціонерним товариством "Ульяновське" (клієнт), було укладено договір № 05/12/19 транспортного експедирування (надалі - договір).

Пунктом 1.1. договору було передбачено, що за цим договором на підставі заявки клієнта експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта організувати та забезпечити надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу залізничним транспортом (надалі - послуги).

Згідно п.2.2.1. договору було визначено обов`язок клієнта видавати експедитору заявки на перевезення, у випадку необхідності - доручення. Заявки на відправлення вантажів повинні бути видані експедиторові не менше ніж за 3 робочих дні до запланованої дати завантаження (вивантаження). Заявки на перевезення, які не мають усіх необхідних реквізитів, що забезпечують підготовку приймання вантажу, оформлення перевізних документів, вважаються не отриманими експедитором, про що останній протягом одного робочого дня інформує Клієнта.

У відповідності до п.3.2. договору, оплата проводиться клієнтом наступним чином:

- 100% предоплати договірної ціни згідно виставленого експедитором рахунку протягом (трьох) банківських днів, починаючи з дня отримання клієнтом рахунку, якщо інше не передбачено додатковими угодами, що є невід`ємними частинами договору.

Пунктом 7.1. договору було передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019.

Відповідно до п. 7.3. договору, якщо протягом 30 календарних днів, що залишилися до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не виявить бажання розірвати договір або змінити його умови, договір вважається автоматично пролонгованим протягом одного календарного року на тих самих умовах.

За вищевказаним договором відповідачем була видана заявка на перевезення № 183 від 05.12.2019.

05.12.2019 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору (надалі - додаткова угода № 1).

Згідно п. 1 додаткової угоди № 1, сторони домовилися, що експедитор самостійно, або із залученням третіх осіб, надає послуги клієнту з організації транспортно-експедиційних послуг на таких умовах: Вантаж - Зерно кукурудзи, код 015006; Кількість (вагонів/тон) - 11000/170; Тип рухомого складу - Зерновоз; Станція відправлення - Богодухів (446506) Південна залізниця; Відправник - ТОВ «ЗАГАРОВ» код 1907; Платник тарифу - ТОВ «ЗАГАРОВ», код платника 8137764; Станція призначення - Миколаїв-Вантажний (експ) (415601); Вантажоодержувач - ТОВ «Грітур-ЕКС» (0581); Ставка (грн/тонна) - 837,6 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.2 додаткової угоди № 1, клієнт відшкодовує витрати експедитора по перевезенню вантажу, по території України за вище вказаним маршрутом, а саме: транспортно-експедиційні послуги за ставкою вказаною у п.п. 1.9 даного додатку. Ставка включає в себе: залізничний тариф, додаткові станційні збори, вартість запірно - пломбувальних пристроїв (за необхідності) та плати експедитора. Послуги підприємства по місцю знаходження вантажу сплачує Клієнт.

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 було передбачено, що клієнт зобов`язаний дотримуватись термінів (початок та кінець) навантажувальних операцій, що становить не більше 48 (сорока восьми) годин. В разі порушення термінів навантажувальних операцій клієнт має компенсувати усі додаткові витрати експедитора пов`язані з даним порушенням.

Згідно п. 4 додаткової угоди № 1, у разі зменшення заявленого об`єму більше чим на 15% клієнт зобов`язаний оплатити експедитору штраф, який вираховується за формулою: ставка(грн/гонна) * залишок об`єму згідно заявки * 30%.

Згідно позову позивач вказує, що станом на кінець заявленого графіку відвантаження заявка відповідача № 183 була виконана в об`ємі лише 1737,23 тон (26 вагонів). Загальне недовантаження заявленого обсягу складає 9,262 77 тон (144) вагони. Згідно п. 4 додаткової угоди № 1 штраф за недовантаження складає: 837,6 грн./т. *9,262,77 *30% = 2 327 548, 85 (два мільйони триста двадцять сім тисяч п`ятсот сорок вісім) грн. Також, позивач вказує, що на підставі п. 4.2. договору з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 18121,75 грн. у зв`язку з несвоєчасним здійсненням відповідачем за договором, що стало підставою для направлення йому претензії № 2 від 02.03.2020. При цьому позивач вказував, що ним, як експедитором по договору були виконані всі необхідні дії по організації та забезпеченню надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу залізничним транспортом у встановлені строки та належним чином, що підтверджується, зокрема підписаними між сторонами актами надання послуг № 10-14, 16, 19, 21, 25, 26.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи наведене, підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору відсутні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 9 Закону України Про транспортно-експедиторську діяльність передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Аналогічні положення передбаченні ст. 316 Господарського кодексу України та ст. 929 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за вищевказаним договором також була видана заявка на перевезення № 14 від 22.01.2020.

23.01.2020 між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору (надалі - додаткова угода № 2).

Згідно п. 1 додаткової угоди № 2, сторони домовилися, що експедитор самостійно, або із залученням третіх осіб, надає послуги клієнту з організації транспортно-експедиційних послуг на таких умовах: Вантаж - Зерно кукурудзи, код 015006; Кількість (вагонів/тон) - 38 вагонів/2500т+/-10%; Тип рухомого складу - Зерновоз; Станція відправлення - Богодухів (446506) Південна залізниця; Відправник - ТОВ «ЗАГАРОВ» код 1907; Платник тарифу - ТОВ «ЗАГАРОВ», код платника 8137764; Станція призначення - Миколаїв-Вантажний (експ) (415601); Вантажоодержувач - ТОВ «Грітур-ЕКС» (0581); Ставка (грн/тонна) - 686 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.2 додаткової угоди № 2, клієнт відшкодовує витрати експедитора по перевезенню вантажу, по території України за вище вказаним маршрутом, а саме: транспортно-експедиційні послуги за ставкою вказаною у п.п. 1.9 даного додатку. Ставка включає в себе: залізничний тариф, додаткові станційні збори, вартість запірно - пломбувальних пристроїв (за необхідності) та плати експедитора. Послуги підприємства по місцю знаходження вантажу сплачує Клієнт.

Пунктом 3 додаткової угоди № 2 було передбачено, що клієнт зобов`язаний дотримуватись термінів (початок та кінець) навантажувальних операцій.

Згідно п. 4 додаткової угоди № 2, ставка на перевезення дійсна до 14.02.2020.

Враховуючи те, що 23.01.2020 між сторонами була укладена додаткова угода № 2 до договору, суд, з огляду на положення п.7.3. договору, дійшов висновку, що договір було автоматично пролонговано на один календарний рік на тих самих умовах.

Оскільки строк дії договору не закінчився, а додатковою угодою № 1 не було передбачено графіку відвантаження зерна кукурудзи, суд дійшов висновку, що станом на момент звернення позивача з відповідним позовом до суду відповідачем не були порушені права та законні інтереси позивача.

Крім того, суд зазначає, що позивачем, з огляду на положення п. 2.2.7 договору, не було надано до суду доказів понесення ним витрат щодо сплати штрафних санкцій з вини відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2327548,85 грн.

Також, суд зазначає, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 18121,45 грн. через недоведеність позивачем вказаної вимоги.

Так, згідно позову позивач посилається на розрахунок пені, який було вказано у листі позивача вих. № 41 від 21.04.2020. Проте, відповідних доказів в підтвердження даних, які вказані у даному розрахунку позивачем не було надано до суду. При цьому з листа позивача вих.№ 26 вбачається, що рахунки на оплату (№49 від 17.12.2019, № 50 від 26.12.2019, № 10 від 28.01.2020, № 11 від 28.01.2020, № 13 від 30.01.2020, № 14 від 31.01.2020, № 15 від 04.02.2020, 17 від 05.02.2020, № 19 від 06.02.2020, № 21 від 07.02.2020, № 23 від 03.03.2020) були направлені відповідачу 02.03.2020, а згідно додатку № 4 до листа № 24 від 28.02.2020 розмір пені становив 17519,44 грн.

Крім того, суд зазначає, що листи позивача вих.№ 21 від 24.02.2020, вих.№ 24 від 28.02.2020, вих.№ 25 від 02.03.2020, адвокатський запит вих.№ 783 від 14.04.2020 та лист відповідача № 50 від 06.03.2020 не підтверджують позовних вимог у справі.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищенаведеного, з огляду на те, що позивачем в установленому ГПК України порядку не надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували обставини на які останній посилається в якості підстав позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір покладається на позивача.

Щодо клопотання відповідача про стягнення з позивача штрафу відповідно до п.1 ч.1 ст. 135 ГПК України, суд зазначає, що дане клопотання відповідача не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "13" серпня 2020 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/1288/20