РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2020Справа № 910/17927/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегера А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Київпастранс"

до Фізичної особи - підприємця Покатаєва Михайла Михайловича

про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення та передати його по акту приймання-передачі,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київпастранс" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця Покатаєва Михайла Михайловича (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача звільнити об`єкт оренди, а саме нежитлове приміщення (ЛДС "Лівобережна") загальною площею 20,00 кв.м на 1 поверсі, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 2а, та передати його по акту приймання-передачі позивачу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем 17.04.2012 року було укладено Договір № 09/23-12 про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду. Відповідно до умов Договору позивач зобов`язався передати, а відповідач - прийняти нежитлове приміщення. Відповідач після закінчення терміну дії Договору означене нежитлове приміщення у добровільному порядку не звільнив, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.12.2019 року подану Комунальним підприємством "Київпастранс" позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

08.01.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.01.2020 відкрито провадження у справі № 910/17927/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.02.2020 року.

29.01.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позов в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що Фізична особа - підприємець Покатаєв Михайло Михайлович продовжує добросовісно та відкрито користуватися орендованим нерухомим майном, а також у встановленому договором порядку та розмірі сплачує орендні платежі на підставі рахунків, що виставляються позивачем. Зважаючи на вищенаведені обставини, укладений між сторонами Договір № 09/23-12 від 17.04.2012 про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, на думку відповідача, є чинним, а його пролонгація фактично визнається позивачем, який продовжує виставляти орендарю відповідні рахунки та отримує орендні платежі.

10.02.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 11.03.2020 року.

20.02.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву № 06-1/223 від 18.02.2020, в якій позивач зазначив про закінчення строку дії вищенаведеного договору та вказав, що виставлені відповідачу рахунки на оплату орендних платежів не свідчать про пролонгацію цієї угоди, а підтверджують лише фактичне користування Фізичною особою - підприємцем Покатаєвим Михайлом Михайловичем орендованим майном.

11.03.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Крім того, 11.03.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано клопотання, в якому останній також просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.03.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 31.03.2020 року.

Проте, згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою від 19.03.2020 господарський суд міста Києва повідомив учасників справи про те, що підготовче засідання, призначене на 31.03.2020 року, не відбудеться та зазначив, що про дату і час судового засідання учасників справи буде повідомлено додатково.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.05.2020 судове засідання призначено на 10.06.2020 року.

10.06.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2020 року підготовче судове засідання відкладено на 07.07.2020 року.

07.07.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з тимчасовою втратою відповідачем працездатності та відсутністю іншого представника відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2020 року вищенаведене клопотання відповідача задоволено, підготовче судове засідання відкладено на 22.07.2020 року.

22.07.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з тимчасовою втратою відповідачем працездатності та відсутністю іншого представника відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2020 року в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено, підготовче провадження у справі № 910/17927/19 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 11.08.2020 року.

Позивач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив.

Відповідач також не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання 11.08.2020 року, проте надіслав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, мотивоване тимчасовою втратою відповідачем працездатності на відсутністю представника, який міг би представляти інтереси Фізичної особи - підприємця Покатаєва Михайла Михайловича в суді.

У той же час при дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення наведеного клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

При цьому, частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У даному випадку суд, з метою дотримання процесуальних прав сторін, рівності сторін перед законом і судом, змагальності, дотримання принципів диспозитивності та пропорційності, закріплених положеннями статей 7, 8, 13-15 Господарського процесуального кодексу України, неодноразово відкладав розгляд справи, враховуючи клопотання відповідача, подані, зокрема, 10.02.2020 року, 11.03.2020 року, 10.06.2020 року, 07.07.2020 року, та надавав таким чином відповідачу можливість забезпечити явку його уповноваженого представника у судове засідання.

Однак, незважаючи на зазначені дії суду, відповідач з моменту відкриття провадження у даній справі та призначення її до розгляду ухвалою від 13.01.2020 року жодного разу не забезпечив явку свого уповноваженого представника в судове засідання та черговий раз подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

За таких обставин, суд зазначає, що у відповідача було достатньо часу та можливості для того, щоб в повному обсязі реалізувати свої процесуальні права, встановлені положеннями Господарського процесуального кодексу України, у тому числі забезпечити явку свого повноважного представника у судове засідання.

Крім того, відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не було зазначено про наявність додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути справу № 910/17927/19 по суті, тоді як у матеріалах цієї справи наявний відзив Фізичної особи - підприємця Покатаєва Михайла Михайловича, в якому останній у встановленому законом порядку виклав свої заперечення по суті пред`явлених йому позивачем вимог.

Також відповідачем не було доведено і того, що спір у даній справі не може бути вирішено у судовому засіданні 11.08.2020 року.

Враховуючи вищенаведені обставини, у суду відсутні підстави визнавати поважними причини неявки відповідача в призначене судове засідання та відкладати розгляд справи на іншу дату.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 11.08.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2012 року між Фізичною особою - підприємцем Покатаєвим Михайлом Михайловичем та Комунальним підприємством "Київпастранс" було укладено Договір № 09/23-12 про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, за умовами якого останнє передало відповідачу для торгівлі продовольчими товарами, крім товарів підакцизної групи, у строкове платне користування нерухоме майно - нежиле приміщення (ЛДС «Лівобережна») загальною площею 20,00 м2 на 1-му поверсі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Означена угода підписана уповноваженим представником позивача та відповідачем, а також скріплена печатками вказаних суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.3 наведеного правочину встановлено, що вартість об`єкта оренди згідно із затвердженим звітом про експертну (незалежну) оцінку станом на 30 листопада 2011 року становить (без ПДВ) 233 800, 00 грн.

За змістом пункту 2.4 Договору об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київпастранс".

Відповідно до пункту 3.1 даного правочину за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього Договору, на дату підписання Договору становить 1 572, 74 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (пункт 3.2 Договору).

За умовами пункту 4.1 зазначеного правочину орендодавець зобов`язаний протягом 10 календарних днів з дати підписання цього Договору з додатками передати, а орендар - прийняти по акту приймання-передачі об`єкт оренди.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання означених положень Договору 17.04.2012 року між Комунальним підприємством "Київпастранс" та Фізичною особою - підприємцем Покатаєвим Михайлом Михайловичем було підписано та скріплено їх печатками відповідний акт прийому-передачі вищенаведеного нерухомого майна в оренду відповідачу.

Відповідно до пункту 9.1 Договору останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 17 квітня 2012 року до проведення конкурсу на передачу в оренду нежилого приміщення, але не більше ніж 6 місяців (до 16 жовтня 2012 року).

Згідно з пунктом 9.3 Договору після закінчення строку дії цього Договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (пункт 9.5 Договору).

У матеріалах справи наявний адресований відповідачу лист Комунального підприємства "Київпастранс" від 14.01.2016 року № 14-01/12-14 з проханням звільнити орендоване відповідачем приміщення у зв`язку із закінченням строку дії укладеного між сторонами Договору.

У зв`язку з невиконанням Фізичною особою - підприємцем Покатаєвим Михайлом Михайловичем означеного прохання орендодавця, листом від 22.10.2019 року № 053/01-3454 Комунальне підприємство "Київпастранс" повторно звернулося до відповідача з вимогою звільнити орендоване приміщення у зв`язку із закінченням строку дії Договору № 09/23-12 від 17.04.2012 про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Зважаючи на те, що після припинення дії даного правочину відповідачем не було повернуто орендоване майно, і Фізична особа - підприємець Покатаєв Михайло Михайлович продовжує користуватись ним за відсутності будь-яких правових підстав, Комунальним підприємством "Київпастранс" було пред`явлено позовну заяву з вимогами про зобов`язання відповідача повернути орендодавцю вищевказане нерухоме майно за актом приймання-передачі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди, а відтак правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Глави 58 ЦК України, Глави 30 ГК України, а також Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Разом із тим, за змістом статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII об`єктами оренди за цим Законом є, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічна за змістом норма закріплена у статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII.

Згідно з частиною 1 статті 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 статті 763 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також визначені у статті 764 Цивільного кодексу України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Норма статті 764 Цивільного кодексу України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді", і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Норма статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 914/433/16, від 09.04.2019 у справі № 904/3415/18, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17 та від 03.04.2019 у справі № 911/928/18.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України.

Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим, чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.

Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

Як було зазначено вище, у матеріалах справи наявний адресований відповідачу лист Комунального підприємства "Київпастранс" від 14.01.2016 року № 14-01/12-14 з проханням звільнити орендоване відповідачем приміщення у зв`язку із закінченням строку дії укладеного між сторонами Договору.

Крім того, судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням Фізичною особою - підприємцем Покатаєвим Михайлом Михайловичем означеного прохання орендодавця, листом від 22.10.2019 року № 053/01-3454 Комунальне підприємство "Київпастранс" повторно звернулося до відповідача з вимогою звільнити орендоване приміщення у зв`язку із закінченням строку дії Договору № 09/23-12 від 17.04.2012 про передачу майна комунальної територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду. Наведена вимога позивача була отримана уповноваженою особою відповідача 25.10.2019 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного повідомлення про вручення поштового відправлення № 443.

Отже, наявність відповідної заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю за наданими орендарем реквізитами, отримання цієї вимоги орендарем у передбачений статтею 764 Цивільного кодексу України строк відповідно до встановлених судом обставин справи свідчить про добросовісність звернення позивача до відповідача, вчинення позивачем залежних від його волі необхідних дій у спірних правовідносинах на відміну від відповідача, а відтак і про припинення договірних відносин між сторонами відповідно до приписів чинного законодавства.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19.

Зважаючи на наявність заяви орендодавця та належних доказів її надсилання орендарю, отримання цієї вимоги орендарем у передбачений статтею 764 Цивільного кодексу України строк, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів погодження між сторонами продовження строку дії Договору (зокрема, відповідного рішення Київради чи додаткових угод до цього правочину), а також документів, які підтверджують чинність цієї угоди на момент вирішення даного спору судом, враховуючи заперечення орендодавця проти продовження дії Договору, доведені у встановленому законом порядку та строки до відома відповідача, суд дійшов висновку про те, договірні відносини між сторонами за Договором на час розгляду та вирішення справи № 910/17927/19 є припиненими.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до частини другої статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Положення частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII визначають обов`язок наймача після припинення договору найму повернути майно саме наймодавцю (яким у даному випадку є позивач).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX, чинного на момент вирішення спору, у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Відповідно до пункту 4.14 Договору орендар після припинення дії Договору оренди зобов`язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю.

За умовами пункту 7.5 Договору, у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору оренди.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем на користь позивача орендованого майна, підписання сторонами відповідного акту приймання-передавання, що свідчило б про повернення такого майна позивачу. Доказів на спростування факту неповернення орендованого майна відповідачем суду не надано.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що Фізична особа - підприємець Покатаєв Михайло Михайлович продовжує добросовісно та відкрито користуватися орендованим нерухомим майном, а також у встановленому договором порядку та розмірі сплачує орендні платежі на підставі рахунків, що виставляються позивачем.

У той же час такі заперечення не беруться судом до уваги, оскільки в контексті встановлених судом обставин справи отримання позивачем плати від відповідача за час фактичного використання орендованого майна не засвідчує відсутність заперечень позивача як орендодавця проти продовження дії договору оренди, а також не свідчить про автоматичне його продовження у встановленому законом порядку, адже користування комунальним майном здійснюється на платній основі.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на законність та обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову Комунального підприємства "Київпастранс".

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Київпастранс" до Фізичної особи - підприємця Покатаєва Михайла Михайловича про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення та передати його по акту приймання-передачі задовольнити.

2. Фізичній особі - підприємцю Покатаєву Михайлу Михайловичу ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звільнити об`єкт оренди: нежиле приміщення (ЛДС «Лівобережна») загальною площею 20,00 м2 на 1-му поверсі, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та передати його по акту приймання-передачі Комунальному підприємству "Київпастранс" (04070, місто Київ, вулиця Набережне Шосе, будинок 2; ).

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Покатаєва Михайла Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, місто Київ, вулиця Набережне Шосе, будинок 2; ) 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 11.08.2020 року.

Суддя В.С. Ломака