УХВАЛА

м. Київ

05.08.2020Справа № 910/19729/16

За заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі

№ 910/19729/16 за нововиявленими обставинами

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

1. Товарна біржа "Перша Товарна Біржа"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2. Національний банк України

про визнання недійсними результатів публічних торгів та договору

Суддя Ломака В.С.

Секретар судового засідання Вегера А.В.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився;

від Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця": не з'явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест": не з'явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення": не з'явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп": не з'явився;

від Товарної біржі "Перша Товарна Біржа": не з'явився;

від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (заявника): Таболін О.С. за довіреністю № 27-9230/20 від 14.07.2020;

від Національного банку України: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (далі - відповідач-2) про визнання недійсними результатів публічних торгів (аукціону) з продажу прав вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця", проведених 05.01.2015 року Товарною біржею "Перша Товарна Біржа", та визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 12.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Столиця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.10.2016 року (суддя Спичак О.М.) на підставі статті 64 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017 року, порушено провадження у справі № 910/19729/16 та призначено її до розгляду. Крім того, цією ухвалою до участі в розгляді справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп", а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Товарну біржу "Перша Товарна Біржа".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця", залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" відмовлено.

Означене судове рішення місцевого господарського суду в установленому законом порядку набрало законної сили 13.03.2017 року.

15.07.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було подано заяву про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування вказаної заяви Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказував на те, що підставами для перегляду вищенаведеного судового рішення за нововиявленими обставини є обставини неналежного виконання ліквідатором Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця" своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, недоліки звітів про оцінку права вимоги щодо неврахування наявності забезпечень заставами, факт незабезпечення належної оцінки вартості прав вимоги за кредитними договорами № 19/07-К від 19.08.2007 (укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення") та № 24/07-К від 26.12.2007 (укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп"), подальший продаж цих прав вимоги за кредитними договорами під час аукціону від 05.01.2015 року та укладення 12.01.2015 року Договору купівлі-продажу прав вимоги без врахування реальної вартості прав вимоги за договорами про надання кредитів. Означені обставини були викладені в ухвалі Вищого антикорупційного суду України від 04.06.2020 року в справі № 991/2995/19, якою встановлено порушення з боку продавця (Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця") норм закону при укладенні Договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015 року та наявність у діях ліквідатора цієї фінансової установи ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України («Службова недбалість»). Водночас наведеною ухвалою кримінальне провадження № 0000533 від 27.06.2019, в якому пред'явлено обвинувачення Оніщенку Сергію Костянтиновичу (що діяв від імені Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця" при підписанні означеного договору), було закрито на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, а обвинуваченого - звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв'язку із закінченням строків давності.

Оскільки факт порушення законодавства при проведенні торгів та укладенні Договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015 року існував на момент ухвалення рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16, однак учасникам справи не був відомий на момент прийняття цього рішення, а також зважаючи на доведеність у встановленому законом порядку факту недійсності Договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015 року, заявник, як особа, якій зазначеним правочином заподіяно збитки, просив суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 та ухвалити рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси", з урахуванням нововиявлених обставин.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/773 від 15.07.2020 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи № 910/19729/16 у зв'язку з відпусткою судді Спичака О.М.

Внаслідок повторного автоматизованого розподілу заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 за нововиявленими обставинами передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.07.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 за нововиявленими обставинами, вирішено здійснювати розгляд заяви в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд заяви призначено на 05.08.2020 року.

Представник заявника у судовому засіданні 05.08.2020 року викладені у заяві вимоги підтримав у повному обсязі.

Інші учасники справи про дату, час і місце розгляду заяви були повідомлені належним чином та в установленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання 05.08.2020 року не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні 05.08.2020 року судом розглянуто подану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб заяву про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 за нововиявленими обставинами, та вирішено відмовити в її задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 320 Господарського процесуального кодексу України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

Водночас, відповідно до частини 4 статті 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина 5 статті 320 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту вищенаведених приписів Господарського процесуального кодексу України вбачається, що до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна відповідність таким трьом умовам: по-перше, їх наявність на час розгляду справи; по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-третє, істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже було оцінено господарським судом у процесі розгляду справи.

Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення. Обставина, яка виникла пізніше, є такою, що не могла бути врахована судом при розгляді справи, тому є підставою для нового звернення до суду.

Зі змісту ухвали Вищого антикорупційного суду України від 04.06.2020 року в справі № 991/2995/19 вбачається, що 12.01.2015 року, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, Оніщенко С.К. (ліквідатор Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця"), не здійснивши жодних заходів щодо стягнення боргу за договорами кредиту із заставодавця та не вживши заходів для належної оцінки вартості права вимоги за договорами застави товарів в обороті, з урахуванням наявності забезпечення заставами, отримавши погодження лише на продаж прав вимоги за договорами кредиту, знаючи про наявність заборгованості Банку перед Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 29 060 352,13 грн., від імені Банку підписав договір купівлі-продажу прав вимоги та акт приймання-передачі за кредитами Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп" згідно з пунктом 2.4 якого з дня підписання Акту приймання - передачі Товариство з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" набуває статусу нового кредитора по відношенню до позичальників за Кредитними договорами, а також до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення.

При цьому, ринкова вартість мазуту марки М-100 в обсязі 28 164,25 тон, якими було забезпечено кредити Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп", станом на 12.01.2015 року могла становити щонайменше 216 245 111,5 грн. Вартість права вимоги за договорами про надання кредиту № 19/07-К від 19.09.2007 та № 24/07-К від 26.12.2007, укладеними Публічним акціонерним товариством "Банк Столиця" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп", з урахуванням договорів застави товарів в обороті, станом на 12.01.2015 року становила 61 099 000, 00 грн.

Таким чином, діями ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця" Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заподіяні збитки на суму 29 060 352, 13 грн., що в понад 600 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Таким чином, Оніщенко С.К., будучи службовою особою Національного банку України уповноваженою на виконання функцій ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця", неналежно виконуючи свої службові обов`язки щодо забезпечення найбільш ефективного продажу активів банку, здійснив продаж майна, а саме: забезпечених заставами прав вимог банку на суму 34 236 690,66 грн. за кредитним договором № 19/07-К від 19.09.2007 до позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" та за кредитним договором № 24/07-К від 26.12.2007 до позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп" за заниженою вартістю - 68 186,80 гривень, що призвело до завдання збитків державі в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 29 060 352,13 грн.

У той же час, як було зазначено вище, рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" відмовлено.

В обґрунтування наведеного рішення судом було покладено факт недоведеності позивачем належними та допустимими доказами того, що в результаті проведення спірного аукціону та укладання за його наслідками Договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015 року було порушено права та/або законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси".

Так, судом при ухваленні рішення від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 було враховано, що 25.11.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк "Столиця" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (заставодавець) було укладено договір № 24/07-К-2Z застави товарів в обороті, за умовами якого заставодавець передав в заставу заставодержателю у якості забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" (боржник) своїх обов'язків за договором № 24/07-К від 26.12.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, наступне майно - товари в обороті, а саме: мазут М-100 у кількості 16 097,30 тон.

25.11.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк "Столиця" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" (заставодавець) було укладено договір № 19/07-К-2Z застави товарів в обороті, відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу заставодержателю в якості забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" (боржник) своїх обов'язків за договором № 19/07-К від 19.09.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, наступне майно - товари в обороті, а саме: мазут М-100 у кількості 12 066,95 тон.

Враховуючи наведене, господарським судом міста Києва у рішенні від 16.01.2017 року в справі № 910/19729/16 було встановлено, що позивачем передано товари в обороті в заставу банку в забезпечення виконання зобов'язань позичальниками, право вимоги виконання яких було передано Публічним акціонерним товариством "Банк Столиця" Товариству з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" за спірним правочином за результатами аукціону, проведеного 05.01.2015 року.

Зважаючи на викладене, господарським судом міста Києва було зроблено висновок про те, що з відчуженням права вимоги банку до боржників, в забезпечення виконання обов'язків яких передано майно в заставу, та з укладанням Договору купівлі-продажу майнових прав від 12.01.2015 року, права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" як заставодавця ніяким чином не змінились, а законні інтереси не порушились.

До того ж, судом прийнято до уваги, що договорами застави № 24/07-К-2Z від 25.11.2008 та № 19/07-К-2Z від 25.11.2008 не передбачено жодної заборони щодо відчуження заставодержателем свого права вимоги за основним зобов'язанням.

З огляду на те, що фактично права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" в результаті проведення спірного аукціону та укладання за його наслідками Договору купівлі-продажу прав вимоги від 12.01.2015 року порушено не було, а також беручи до уваги відсутність підстав для застосування певних способів захисту, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" в справі № 910/19729/16 було відмовлено.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про те, що встановлені ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 04.06.2020 року в справі № 991/2995/19 обставини не можуть бути нововиявленими в розумінні положень статті 320 Господарського процесуального кодексу, оскільки, з огляду на мотиви прийнятого господарським судом міста Києва рішення у даній справі про відмову в задоволенні позову, врахування цих обставин судом не мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято.

Посилання заявника на наявність правових підстав для переоцінки судом висновків господарського суду міста Києва щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності у сторін Договору купівлі-продажу майнових прав від 12.01.2015 року намірів щодо настання відповідних наслідків, які порушували б інтереси держави та суспільства, також не береться судом до уваги, зважаючи на наступне.

У рішенні від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 господарським судом міста Києва було враховано, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом при ухваленні рішення у справі № 910/19729/16 також було взято до уваги, що до господарських договорів, які підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на: використання всупереч законові державної або комунальної власності; незаконне заволодіння, користування розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України); відчуження викраденого майна; виробництво і відчуження певних об'єктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоров'я громадян, тощо); виготовлення і поширення літератури та іншої продукції, що пропагує війну, національну, расову чи релігійну ворожнечу; приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків; виготовлення чи збут підробних документів і цінних паперів; незаконне вивезення за кордон валютних коштів, матеріальних чи культурних цінностей; використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

З огляду на наведені положення, судом зроблено висновок про відсутність у матеріалах справи доказів наявності у будь-якої із сторін Договору від 12.01.2015 року наміру щодо настання відповідних наслідків, що порушували б інтереси держави та суспільства, у той час як наявність у Публічного акціонерного товариства "Банк Столиця" суми непогашеного рефінансування перед Національним банком України ніяким чином не вказує на наявність наміру відповідача-1 при укладанні спірного правочину порушити інтереси держави.

Обставини, які свідчать про наявність дійсних намірів у сторін цього правочину щодо настання наслідків, які б порушували інтереси держави та суспільства, не було встановлено й ухвалою Вищого антикорупційного суду України від 04.06.2020 року в справі № 991/2995/19.

Посилання заявника на те, що факт недійсності спірного Договору від 12.01.2015 року було у встановленому законом порядку доведено висновками, викладеними в ухвалі Вищого антикорупційного суду України від 04.06.2020 року в справі № 991/2995/19, не беруться судом до уваги, оскільки в рамках вищенаведеної кримінальної справи питання щодо недійсності означеного господарського договору не розглядалося на не входило до предмета доказування.

Слід також зазначити, що положеннями пункту 2 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України до підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами віднесено встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт вчинення умисних злочинів, які полягають у наданні завідомо неправильного висновку експерта (стаття 384 Кримінального кодексу України), завідомо неправдивих показань свідка (стаття 384 Кримінального кодексу України), завідомо неправильного перекладу (стаття 384 Кримінального кодексу України), фальшивості письмових, речових чи електронних доказів (статті 358, 366 Кримінального кодексу України), що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі. У той же час у даній справі заявник посилався на наявність правових підстав для перегляду рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 року в справі № 910/19729/16 у зв'язку з постановленням Вищим антикорупційним судом України ухвалі від 04.06.2020 року в справі № 991/2995/19, якою кримінальне провадження № 0000533 від 27.06.2019 було закрито та звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений частиною 2 статті 367 Кримінального кодексу України, який відповідно до положень Кримінального кодексу України може бути вчинено тільки з необережності.

Крім того, за змістом частини 8 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

Слід зазначити, що в частині факту вчинення певного діяння та його вчинення певною особою, висновки господарського суду міста Києва у рішенні від 16.01.2017 в справі № 910/19729/16 не суперечать висновкам ухвали Вищого антикорупційного суду України від 04.06.2020 року в справі № 991/2995/19.

Водночас, у своїй заяві Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить врахувати наслідки такого діяння, якими він вважає заподіяння йому збитків у розмірі 29 060 352, 13 грн. Проте така обставина (настання негативних наслідків, заподіяння збитків) не визначена законом як преюдиційна, а відтак підлягає доведенню у загальному порядку, що додатково спростовує відповідні доводи заявника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 жовтня 2019 року в справі № 914/3931/13.

Суд також зазначає, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16, а відтак і підстав для скасування цього судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 325 Господарського процесуального кодексу України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може, зокрема, відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина 4 означеної статті Кодексу).

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 234, 325 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у справі № 910/19729/16 - залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (05.08.2020) та може бути оскарження протягом десяти днів з дня складення її повного тексту шляхом подання у відповідності до п. 17.5 ч. 1 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.08.2020 року.

Суддя В.С. Ломака