ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2020 р. Справа№ 910/12727/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Копитової О.С.

Дідиченко М.А.

за участюсекретаря судового засідання Ковган О.І.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 03.08.2020
розглянувши апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
на ухвалуГосподарського суду міста Києва від 10.02.2020
у справі№910/12727/16
за заявоюМіністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Ласкар поін плюс»
треті особи1). Державне підприємство «Український державний науково технічний і проектний інститут промислових технологій» 2). Товарна біржа «Міжрегіональна Українська біржа»
про визнання протоколу недійсним та витребування майна із незаконного володіння
в межах справи№910/12727/16
за заявоюПриватного акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню підприємств оборонної промисловості та машинобудування «Укрпромпроект»
до Державного підприємства «Український державний науково технічний і проектний інститут промислових технологій»
пробанкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 відмовлено Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у задоволенні заяви про визнання результатів аукціонів недійсними у справі № 910/12727/16.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2020, заяву Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним протоколу №2 про проведення аукціону з виявлення найвищої ціни банкрута ДП «Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій» від 31.08.2018, витребування із незаконного володіння ТОВ «Ласкар поінт плюс» та повернення Державі права вимоги боргу, дебіторської заборгованості, товарні запаси та рухомі речі - задовольнити.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2020, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Копитова О.С., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/12727/16 відкрито апеляційне провадження, Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 10.02.2020, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з відпусткою судді Тищенко О.В., відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.07.2020 для розгляду справи №910/12727/16 визначено колегію суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Копитова О.С., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 прийнято справу 910/12727/16 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., судді: Дідиченко М.А., Копитова О.С.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на їх адреси місцезнаходження копій ухвали суду. Представники сторін з`явились в судове засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 10.02.2020 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

1. Короткий зміст обставин справи.

1.1. В провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/12727/16 за заявою Приватного акціонерного товариства "Український інститут по проектуванню підприємства оборонної промисловості та машинобудування "Укрпромпроект" до Державного підприємства "Український державний науково технічний і проектний інститут промислових технологій" про банкрутство.

1.2. Постановою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 у справі №910/12727/16 було припинено процедуру санації - Державного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій", припинено повноваження виконуючого обов`язки керуючого санацією арбітражного керуючого Шкоди Андрія Сергійовича, Державне підприємство "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" було визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Шкоду Андрія Сергійовича. Вказана постанова була залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 року та постанова Верховного Суду від 24.07.2018.

1.3. 03.09.2018 було оприлюднено інформаційне повідомлення про визначення аукціону з визначення найвищої ціни майна боржника - ДП "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій " таким, що відбувся (http://vgsu.arbitr.gov.ua/pages/158/?d=53889&v=ad0a8342a2&t=8).

1.4. Згідно опублікованої інформації організатором аукціону є Товарна біржа "Межрегіональна Українська Біржа". Об`єктом аукціону (лот 1) є : Права вимоги боргу, дебіторської заборгованості, в тому числі на гараж, літера «Б» - сарай, літера «В» - підпірну стіну (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Олександра Пироговського, 19, корпус 7/14. Товарні запаси та рухомі речи.. Переможцем за результатами вказаного аукціону визнано - ТОВ "ЛАСКАР ПОІНТ ПЛЮС" який запропонував ціну за лот № 1 - 237 831 грн. Вказана інформація відображена за посиланням:

http://vgsu.arbitr.gov.ua/pages/158/?d=53889&v=ad0a8342a2&t=8.

1.5. До Господарського суду міста Києва надійшла заява Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у справі №910/12727/16 про визнання недійсним протоколу №2 про проведення аукціону з виявлення найвищої ціни банкрута Державного підприємства "Український державний науково технічний і проектний інститут промислових технологій" від 31.08.2018; витребування із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласкар поін плюс" та повернення Державі права вимоги боргу, дебіторської заборгованості, товарних запасів та рухомих речей.

1.6. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.11.2019 задоволено клопотання Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про заміну учасника провадження у справі, замінено сторону по справі Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.

2. Зміст заяви Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

2.1. Міністерство просило суд:

2.1.1. Визнати недійсним протокол № 2 про проведення аукціону з виявлення найвищої ціни банкрута Державного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" від 31.08.2018;

2.1.2. Витребувати із незаконного володіння ТОВ «ЛАСКАР ПОІНТ ПЛЮС» та повернути Державі - права вимоги боргу, дебіторської заборгованості, товарні запаси та рухомі речі.

2.1.3. Матеріально-правовим обґрунтуванням поданої заяви Міністерство зазначає, що ліквідатором порушено вимоги частини 18 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та частини 2 статті 41, частини 1 статті 42, частини 12 статті 96 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон), яке полягає в тому, що Заявник не погоджував перелік ліквідаційної маси майна банкрута ліквідатору Шкоді А. С., а тому реалізація належного державі майна на аукціоні не можлива.

2.1.4. Також Міністерство зазначає, що ліквідатором порушено вимоги пунктів 4-6 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 16.12.2013 № 1483, статті 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яке полягає в тому, що Заявник не погоджував арбітражному керуючому організатора аукціону.

2.1.5. Крім того, Міністерство, як на підставу визнання недійсним протоколу № 2 посилається на те, що ліквідатором та Біржею порушено правила щодо підготовки торгів (аукціону).

2.1.6. Разом з тим Міністерство, посилаючись на те, що майно Банкрута спочатку реалізовується у вигляді цілісного майнового комплексу за сумою оцінки і потім за сумою всіх вимог кредиторів, чого здійснено не було, зазначає, що Біржею було порушено правила проведення прилюдних торгів (аукціону).

3. Зміст та обґрунтування оскарженої ухвали місц3евого господарського суду.

3.1. Продажу підлягають всі види майна боржника, призначеного для здійснення господарської діяльності, за винятком прав і обов`язків, які не можуть бути передані іншим особам.

3.2. Позивач просить суд визнати недійсними протокол № 1 про проведення аукціону з виявлення найвищої ціни банкрута Державного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" від 31.08.2018.

3.3. Водночас, відповідно до приписів частини 3 статті 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

3.4. Таким чином, вимогами Закону, якими врегульовано порядок, зокрема оскарження результатів проведеного в межах провадження у справі про банкрутство аукціону з продажу майна банкрута не передбачено визнання недійсним протоколу, яким зафіксовано процес проведення відповідних торгів.

3.5. Протокол торгів (аукціону) №2 від 31.08.2018, який просить визнати недійсним Міністерство, згідно аналізу приписів статті 69 Закону, фіксує лише процес проведення аукціону з продажу майна Державного підприємства "Український державний науково технічний і проектний інститут промислових технологій" та визначення переможця аукціону, отже не є актом, який може бути оскаржений в судовому порядку.

3.6. Відтак суд дійшов висновку про те, що обраний Міністерством спосіб захисту шляхом визнання недійсним протоколу аукціону №2 від 31.08.2018 не є ефективним способом захисту та не є таким, що узгоджується із приписами Закону, зокрема статті 55.

3.7. Щодо вимоги про витребування із незаконного володіння ТОВ «ЛАСКАР ПОІНТ ПЛЮС» та повернення Державі - права вимоги боргу, дебіторської заборгованості, товарні запаси та рухомі речі суд зазначив, що:

3.7.1. До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), позови про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності.

3.7.2. Право на пред`явлення позову про витребування майна з незаконного володіння, унормовано статтею 387 ЦК України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

3.7.3. Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

3.7.4. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.

3.7.5. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

3.7.6. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

3.7.7. Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність матеріально правового обґрунтування вимоги Міністерства та недоведеність належними та допустимим доказами наявності тих обставин, з якими законодавець передбачає застосування приписів статті 387-388 ЦК України, зокрема щодо безпідставного та незаконного вибуття майна (права вимоги боргу, дебіторської заборгованості, товарні запаси та рухомі речі) з власності саме Міністерства.

3.8. Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи статті 41 Конституції України, статті 16, частини 1 статті 317, статті 321, 387, 388 ЦК України, частини 2 статті 20 ГК України, частини 1 статті 49, частину 5 статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), частини 1 статті 2, частини 1 статті 3, статей 13, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, судову практику Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини, дійшов висновків про наявність правових підстав для відмови Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у задоволенні заяви про визнання результатів аукціону недійсними.

4. Зміст та обґрунтування апеляційної скарги.

4.1. Суд першої інстанції не врахував, що ліквідатором порушено вимоги частини 18 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та частини 2 статті 41, частини 1 статті 42, частини 12 статті 96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

4.2. Мінекономіки перелік ліквідаційної маси майна банкрута ліквідатору не погоджувало, тому реалізація належного державі майна з аукціону була неправомірною.

4.3. Ліквідатором порушено вимоги статті 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

4.4. Ліквідатором, Товарною біржею «Міжрегіональна Українська Біржа» порушено правила щодо підготовки торгів (аукціону), а також вимоги частини 3 статті 71 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

4.5. Витребування із незаконного володіння права вимоги боргу, дебіторської заборгованості, товарних запасів та рухомих речей було цілком правомірним.

5. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

5.1. Відповідно до приписів частини 3 статті 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними.

5.2. Разом з тим, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що приписами цього Закону, не передбачено визнання недійсним протоколу, яким зафіксовано процес проведення відповідних торгів.

5.3. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

5.4. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

5.5. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

5.6. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

5.7. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

5.8. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи №912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи №910/11511/18).

5.9. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

5.10. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

5.11. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

5.12. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

5.13. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відтак, цілком правомірним та обґрунтованим буде висновок, що посилання та доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування судового рішення під час апеляційного провадження.

5.14. Відповідно до статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції є таким, що вимогам закону відповідає.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського міста Києва від 10.02.2020 по справі №910/12727/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/12727/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді О.С. Копитова

М.А. Дідиченко