РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2020Справа № 910/14571/19

За позовом Житлово-будівельного кооперативу "Журналіст-3", м. Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс", м. Київ

про розірвання договору та стягнення 247 774,11 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Сахнюк В.В. (голова правління);

від відповідача: Денисенко М.Д. (адвокат за довіреністю №285 від 25.05.2020 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Житлово-будівельний кооператив "Журналіст-3" (позивач) звернувся до суду з позовною заявою про розірвання Договору №337-17/М-1 від 20.02.2017 на капітальний ремонт на ліфті пасажирському, укладеного з Товариством з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (відповідач) та стягнення з останнього коштів в розмірі 247 774,11 грн, посилаючись на наявні у роботі істотні відступи від умов Договору.

Господарським судом міста Києва ухвалою від 24.10.2019 року позовну заяву №1610/2019 від 16.10.2019 року Житлово-будівельного кооперативу "Журналіст-3"було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

29.10.2019 року позивачем до суду засобами поштового зв`язку була надіслана заява про усунення недоліків позовної заяви. Заяву отримано судом 31.10.2019 року. Тобто, позивачем усунуто недоліки позовної заяви в строк, визначений судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд даної справи ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.12.2019 року.

29.11.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого виконані відповідачем роботи позивач оплатив не в повному обсязі, в результаті чого рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/5137/19 було стягнуто з ЖБК «Журналіст-3» залишок боргу. Окрім того, вказаним рішенням встановлено, що роботи відповідачем виконано у відповідності до положень Договору. Відповідачем також зазначено, що вказані позивачем вимоги пунктів 7.1.2., 7.1.3., 7.1.4. Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 01.09.2008 №190 не можуть бути застосовані, оскільки стосуються виробництва ліфта, а спірним Договором передбачений ремонт ліфта. Вимоги пункту 6.1.10. вказаних правил також не застосовуються при виконанні капітального ремонту ліфта, а отримання відповідного узгодження з заводом виробником ліфта необхідно в процесі монтажу, модернізації, реконструкції ліфтів, чого предмет договору не передбачає. Отже, відповідачем за Договором виконані всі зобов`язання.

05.12.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що 22 жовтня 2019 року Головним управлінням Держпраці було проведено перевірку суб`єкта господарювання - ЖБК «Журналіст-3», про що було складено відповідний Акт за № 5.2/347/463. Згідно даного Акту об`єктом перевірки були ліфти, які були модернізовані та капітально відремонтовані відповідачем відповідно до умов Договору №337-17/М-1. В даному Акті зазначено недоліки, які допустив відповідач під час виконання своїх договірних зобов`язань, а саме: № з/п 1 сторінка 6 Акту - Не отримано дозвіл на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме ліфтів в житловому будинку за адресою м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 7; № з/п 4 сторінка 6 Акту - Не забезпечено проведення огляду ліфтів після завершення капітального ремонту ліфтів; № з/п 9 сторінка 7 Акту - Відповідач за підсумками технічного огляду ліфтів не зазначив данні про дозволенні параметри експлуатації і строк наступного технічного огляду в експлуатаційних або організаційно-методичних документах ліфтів; № з/п 10 сторінка 8 Акту - Відповідачем не забезпечено наявність справного двостороннього переговорного зв`язку між кабінами ліфтів; № з/п 12 сторінка 8 Акту - Відповідачем для виконання робіт з капітального ремонту та/або модернізації ліфта пасажирського в житловому будинку за адресою, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 7 не отримав відповідного узгодження для капітального ремонту та модернізації ліфта в ПАТ «Карачаровський механічний завод»; № з/п 13 сторінка 8 Акту - Після модернізації ліфтів (заміни системи керування) відомості про заміну устаткування не занесено в старий паспорт ліфта; № з/п 14 сторінка 8 Акту - В принциповій електричній схемі відсутні записи відповідальної особи про відповідність виконаних монтажних робіт кресленням. За фактом виявлених порушень Головним управлінням Держпраці було винесено припис про усунення виявлених порушень в термін, що не перевищує трьох місяців з дня винесення припису, що свідчить про правомірність і обґрунтованість позовних вимог за цим позовом.

В підготовчому засіданні 10.12.2019 року судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 11.02.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 виправлено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 у справі №910/14571/19 допущену технічну описку та постановлено вважати вірним зазначення сторони відповідача "Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс"" та виправлено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі №910/14571/19 допущену технічну описку та постановлено вважати вірним зазначення сторони відповідача "Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс"".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 в порядку ст.ст. 120-121 ГПК сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання призначене на 11.02.2020 не відбудеться у зв`язку з навчанням судді Морозова С.М. в Національній школі суддів. Наступне засідання призначено на 17.03.2020.

В підготовчих засіданнях 17.03.2020 та 21.04.2020 судом оголошувались перерви до 21.04.2020 та до 16.06.2020 відповідно.

27.03.2020 року до суду від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що після виконання робіт капітального ремонту заміни станції керування випробування не проводяться, однак ТДВ «Укрліфтсервіс» провів всі перевірки та додатково було проведено позачерговий технічний огляд державним підприємством КЕТЦ та внесено запис до паспорту ліфта про задовільний результат огляду та дозволом на експлуатацію ліфта в паспортному режимі дата проведення позачергового технічного огляду після експертного обстеження та заміни системи керування 20.07.2017 року.

31.03.2020 року відповідачем подано до суду заперечення на позовну заяву, в якому він узагальнено наводить всі заперечення, викладені в раніше поданих по суті поясненнях.

В засіданні 16.06.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.07.2020 року.

В судовому засіданні 28.07.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача заперечував проти позовної заяви та просив в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 28.07.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (підрядник) та Житлово-будівельним кооперативом "Журналіст-3" (замовник) було укладено Договір №337-17/М-1 на капітальний ремонт на ліфті пасажирському (надалі - Договір, спірний Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору замовник доручає та сплачує, а підрядник приймає на себе зобов`язання провести капітальний ремонт пов`язаний з заміною системи керування пасажирським ліфтом в житловому будинку за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, 7, реєстр. №21918, (надалі роботи) у відповідності із затвердженою Договірною ціною, Локальними кошторисами та відомостями ресурсів, які є Додатками до Договору та його невід`ємною частиною.

Згідно п. 2.1. Договору загальна кошторисна вартість робіт, передбачених п.1.1, п.1.2. Договору, відповідно до Договірної ціни, визначеної на підставі ДСТУ БД. 1.1-1-2013 "Правила визначення вартості будівництва", ВБН Д.2.8-204.02-2004 "Ресурсні елементні кошторисні норми на ремонт пасажирських та вантажних ліфтів", ДСТУ Б Д.2.3-99 "Ресурсні елементні кошторисні монтаж устаткування" та іншими кошторисними нормами залежно від об`єкту робіт становить: 297 274,11 грн., в тому числі ПДВ 49 545,69 грн.

Положеннями п. 4.1. Договору встановлено, що після закінчення робіт підрядник передає замовнику акт приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в, Акт вартості устаткування, Акт здачі-приймання виконаних робіт з позачергового технічного огляду ліфта після монтажу обладнання і довідку про вартість виконаних будівельних робіт по формі КБ-3.

Відповідно до п. 5.1. Договору, замовник взяв на себе зобов`язання провести попередню оплату в розмірі 99 274,11 грн, в тому числі ПДВ - 16 545,69 грн вартості робіт передбаченої п. 2.1. цього Договору, протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання Договору. Остаточний розрахунок виконати протягом 12 місяців рівними частинами після фактичного виконання робіт і підписання акту та довідки, а також Акту вартості устаткування, Акту здачі-приймання виконаних робіт з позачергового технічного огляду ліфта після монтажу обладнання, щоквартально, в розмірі: 49 500,00 грн., в тому числі ПДВ - 8 250,00 грн.

Відповідачем, на виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, виконано роботи з капітального ремонту на ліфті пасажирському №21918 на зальну суму 297 274,11 грн, що підтверджується підписаними сторонами Актом приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в за липень 2017 року від 20.07.2017 на суму 99 751,19 грн, Актом вартості устаткування за липень 2017 року на суму 193 222,93 грн, Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт по формі КБ-3 за липень 2017 року, Актом здачі-приймання виконаних робіт з позачергового технічного огляду ліфта після монтажу обладнання від 09.08.2017 на суму 4 299,99 грн.

Позивач, на виконання умов Договору, частково розрахувався за виконані роботи на суму 247 774,11 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №16 від 21.02.2017 року на суму 99 274,11 грн, №73 від 20.07.2017 року на суму 49 500,00 грн, №102 від 12.10.2017 року на суму 49 500,00 грн, №130 від 27.12.2017 року на суму 49 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 року у справі №910/5137/19 з ЖБК «Журналіст-3» на користь ТДВ «Укрліфсервіс» стягнуто залишок вартості неоплаченої суми вартості послуг за Договором в розмірі 49 500,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за Договором виконав неналежним чином та допустив значні порушення, про які позивач не міг знати та не мав можливості дізнатися в процесі виконання робіт.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що всі умови Договору ним виконано в повному обсязі та у відповідності до погоджених умов.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, в силу вищенаведених норм позивач має право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Статтею 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 2 та ст. 5 ГПК України, спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

З аналізу ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України вбачається, що застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Суд відзначає, що на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести наявність у нього певного суб`єктивного права (інтересу), а також, що таке його право (інтерес) дійсно порушується, оспорюється чи не визнається, а тому потребує захисту.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ст. 76 ГПК України); обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом вище, між сторонами укладений Договір №337-17/М-1 на капітальний ремонт на ліфті пасажирському від 20.02.2017, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання провести капітальний ремонт пов`язаний з заміною системи керування пасажирським ліфтом в житловому будинку за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, 7, реєстр. №21918, а позивач зобов`язався оплатити вартість робіт у загальному розмірі 297 274,11 грн.

Відповідно до наявних у матеріалах справи: Акту приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в за липень 2017 року від 20.07.2017, Акту вартості устаткування за липень 2017 року, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт по формі КБ-3 за липень 2017 року, Акту здачі-приймання виконаних робіт з позачергового технічного огляду ліфта після монтажу обладнання від 09.08.2017, відповідачем надано, а позивачем прийнято виконані роботи на загальну суму 297 274,11 грн.

Позивачем, на виконання умов Договору, було частково сплачено за виконані роботи на суму 247 774,11 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №16 від 21.02.2017 року на суму 99 274,11 грн, №73 від 20.07.2017 року на суму 49 500,00 грн, №102 від 12.10.2017 року на суму 49 500,00 грн, №130 від 27.12.2017 року на суму 49 500,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2019 року у справі №910/5137/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 року та постановою Верховного Суду від 05.12.2019 року, встановлено повне виконання ТДВ "Укрліфтсервіс" умов Договору, а саме з проведення капітального ремонту ліфту. В свою чергу, ЖБК «Журналіст-3» залишок заборгованості за Договором у розмірі 49 500,00 грн погашено не було, його заперечення не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, у зв`язку з чим вказані кошти стягнуто на користь ТДВ "Укрліфтсервіс".

Таким чином, не підлягає доказуванню обставини фактичного виконання відповідачем умов Договору в частині надання послуг та правомірності отримання за це погоджених сторонами коштів.

В обґрунтування підстав звернення до суду з даним позовом позивач вказує, що 22 жовтня 2019 року Головним управлінням Держпраці було проведено перевірку суб`єкта господарювання - ЖБК «Журналіст-3», про що було складено відповідний Акт за №5.2/347/463, та встановлено недоліки, які допустив відповідач під час виконання своїх договірних зобов`язань.

Так, Судом встановлено, що Актом перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) №5.2/347/463 від 22.10.2019 року, складеного головним державним інспектором відділу нагляду за об`єктами котлонагляду та підйомними спорудами Управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області Семендяй М.М., перевірено дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки під час експлуатації та технічного обслуговування ліфтів, які встановлені за адресою: м. Київ, вулиця Дніпровська Набережна, будинок 7.

У вказаному акті розділом «V» визначено перелік порушень вимог законодавства, які були виявлені під час перевірки, зокрема:

- 1. Не отримано дозвіл на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, зокрема, ліфта облік. №21918, який встановлено в житловому будинку за адресою м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 7, згідно вимог п. 6 та п. 11 (Додаток 3) «Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1107. Порушено вимоги п. 9.7.1. НПАОП 0.00-1.02-08 «Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів»;

- 4. Не забезпечено проведення огляду, зокрема, ліфта облік. №21918, ліфтерами, що є порушенням вимог п. 9.7.9 НПАОП 0.00-1.02-08 «Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів»;

- 9. Роботодавець за підсумками технічного огляду (первинного, періодичного) ліфтів не зазначив данні про дозволенні параметри експлуатації і строк наступного технічного огляду в експлуатаційних або організаційно-методичних документах ліфтів, що є порушенням пункту 9.5.5. «Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів НПАОП 0.00-1.02-08 та пункт 20 «Порядку проведення огляду, випробування та експертного обстеження (технічного діагностування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року №687;

- 10. Роботодавцем не забезпечено наявність справного двостороннього переговорного зв`язку між кабінами ліфтів, що є порушенням вимог п. 9.8.2. НПАОП 0.00-1.02-08 «Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів»;

- 12. Організацією ТДВ «Укрліфтсервіс» не узгоджено з підприємством виробником ліфта або організацією розробником конструкторської документації, відхилення від конструкторської документації ліфта №21918, необхідність яких виникла в процесі монтажу, модернізації, реконструкції ліфтів, що є порушенням вимог п. 6.1.10 НПАОП 0.00-1.02-08 «Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів»;

- 13. Після модернізації (заміни системи керування) відомості про заміну устаткування не заносяться в старий паспорт ліфта організацією ТДВ «Укрліфтсервіс», яка її провела, що є порушенням вимог п. 7.2.6. НПАОП 0.00-1.02-08 «Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів»;

- 14. В принциповій електричній схемі відсутні записи відповідальної особи про відповідність виконаних монтажних робіт кресленням (записи повинні бути підписані відповідальною особою), що є порушенням вимог п. 9.3.2. НПАОП 0.00-1.02-08 «Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів».

За фактом виявлених порушень Головним управлінням Держпраці було винесено Припис №5.2/347/463 від 22.10.2019 року позивачу про усунення виявлених порушень в термін до 22.01.2020 року.

Судом встановлено, що виявлені порушення, а саме, у рядках №№12-13 таблиці розділу «V» Акту перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) №5.2/347/463 від 22.10.2019 року, віднесені до компетенції відповідача, однак, слід зазначити наступне.

Рядком 12 таблиці вказаного акту зазначено, що ТДВ «Укрліфтсервіс» не узгоджено з підприємством виробником ліфта або організацією розробником конструкторської документації, відхилення від конструкторської документації ліфта №21918, необхідність яких виникла в процесі монтажу, модернізації, реконструкції ліфтів, що є порушенням вимог п. 6.1.10 НПАОП 0.00-1.02-08 «Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів».

Відповідно до 6.1.10. Правила будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 1 вересня 2008 року №190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 року за №937/15628 (надалі - Правила) відхилення від конструкторської документації, необхідність у яких виникає в процесі монтажу, модернізації, реконструкції ліфтів, повинні узгоджуватись з підприємством - виробником ліфта або організацією - розробником конструкторської документації.

Пунктом 4.4. Правил визначено, що модернізація - внесення змін у конструкцію ліфтів чи підйомників, які підвищують їх безпечність, технічний рівень і поліпшують економічні характеристики шляхом заміни окремих складових частин на більш сучасні, у тому числі заміна системи керування, за умови збереження основних технічних характеристик ліфта чи підйомника.

Реконструкція - зміна кінематичної схеми ліфта, збільшення вантажопідйомності або номінальної швидкості, які здійснюються після введення ліфта в експлуатацію. (п. 4.8. Правил).

Ремонт - відновлення пошкоджених, спрацьованих або таких, що стали непридатними з будь-якої причини, складових частин ліфтів і підйомників (металевих конструкцій, механізмів, гідроприводу, електроприводу, приладів і пристроїв безпеки тощо) з доведенням ліфтів і підйомників до працездатного і справного стану, у тому числі проведене відповідно до системи планово-попереджувальних ремонтів. (п. 4.9. Правил).

Як вбачається з матеріалів, що не заперечено жодною із сторін, предметом Договору був капітальний ремонт ліфта, який пов`язаний із заміною системи керування.

В той же час, відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експертизи №80.2-09-106-1099.16 від 18.03.2016 року (задля виконання вимог якого сторонами укладено спірний Договір) Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» (надалі - КЕТЦ), за результатами експертного обстеження пасажирського ліфта з вантажопідйомністю 500 кг із номінальною швидкістю 1,4 м/с за реєстраційним номером 21918, а саме Додатку 2 зазначено, що НКП підлягає заміні у зв`язку поверхневим зносом деталей (більше 50%).

НКП, відповідно до Правил, це низьковольтний комплектний пристрій (станція управління).

Враховуючи висновок ДП «Київський експертно-технічний центр Держпраці», спірний Договір був укладений між сторонами задля заміни станції управління у зв`язку із поверхневим зносом (спрацюванням) її деталей, що відповідно до п. 4.9. Правил підпадає під поняття саме ремонту, а не модернізації, яка в свою чергу не передбачає заміну окремих складових частин у зв`язку із зносом, а лише передбачає заміну на більш сучасні без встановлення зношення деталей, а тому, п. 6.1.10. Правил, в даному випадку, застосований бути не може.

Зазначена обставина в Акті перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) №5.2/347/463 від 22.10.2019 року не встановлена, оскільки як вбачається зі змісту додаткової інформації у вказаному акту, головним державним інспектором відділу нагляду за об`єктами котлонагляду та підйомними спорудами Управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Київській області Семендяй М.М. було досліджено лише Договір на технічне обслуговування ліфтів та диспетчеризації №337-17 від 05.01.2017 року, а висновок експертизи №80.2-09-106-1099.16 від 18.03.2016 року досліджено не було.

Таким чином, виявлене Актом перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) №5.2/347/463 від 22.10.2019 року порушення, зазначене у рядку 12 таблиці не може бути застосовано до відповідача, як і порушення зазначені у рядку 13 таблиці, оскільки вони випливають один із одного.

Відповідно до п. 9.7.10 Правил, вся інформація про виконаний ремонт на ліфті (вид ремонту, дата виконання, прізвище та підпис виконавця роботи) та відмітки про усунення несправностей заносяться виконавцем в журнал технічного огляду, який знаходиться в машинному приміщенні.

В Журналі технічного обслуговування і ремонту ліфта та обладнання ОДС, тип ліфта в/пас, реєстраційний номер 21918, копію якого міститься в справи, міститься запис про те, що 20.07.2017 здійснено заміну станції управління і системи опозиціонування. Дата вказаного запису відповідає Акту приймання виконаних будівельних робіт за спірним Договором.

Щодо рядка 14 таблиці Акту перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) №5.2/347/463 від 22.10.2019 року, яким встановлено порушення п. 9.3.2. Правил, на який посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до розділу «Вимоги до експлуатації ліфтів» Правил, а саме п. 9.3.2., під час первинного (повного) технічного огляду ліфта повинно бути перевірено:

- стан устаткування і його кріплень, канатів, ланцюгів, електропроводки, огорожі шахти, огорожі машинного і блочного приміщень, а також відстані і розміри, регламентовані цими Правилами;

- наявність і стан заводських табличок і графічних символів;

- наявність і стан технічної документації;

- наявність дозволу на експлуатацію (технічне обслуговування) і ремонт ліфтів;

- відповідність установлення ліфта установчому кресленню і наявність у ньому і в принциповій електричній схемі записів відповідальної особи про відповідність виконаних монтажних робіт кресленням. Записи повинні бути підписані відповідальною особою.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем на підставі спірного Договору виконувались роботи з ремонту ліфту, а не роботи з його технічного огляду, тому вказаний пункт Правил не може бути прийнятий судом як обґрунтована обставина, покладена позивачем в основу позовних вимог.

Щодо зазначеного позивачем недотримання відповідачем пунктів 7.1.2., 7.1.3., 7.1.4. Правил, то Суд наголошує на тому, що вказані пункти встановлюють вимоги до виготовлення ліфтів, а не його ремонту, що передбачалось умовами спірного Договору.

Позивачем також зазначено, що відповідно до п. 7.2.1. Правил монтаж, налагодження, ремонт, реконструкцію, модернізацію ліфтів повинні виконувати суб`єкти господарювання, які отримали дозвіл відповідно до вимог НПАОП 0.00-4.05-2003, а відповідач відповідного дозволу не має.

Проте, зазначене спростовується матеріалами справи, оскільки відповідачем до відзиву додано Дозволи №3544.12.32 від 17.09.2012 року та №1539.17.32 від 07.06.2017 року, відповідно до яких ТДВ «Укрліфтсервіс» дозволяється, зокрема, виконувати монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування машин підвищеної небезпеки - ліфтів.

Пунктом 7.2.6. Правил визначено, що після проведення повної модернізації (ремонту), яка здійснена не поетапно, складається новий паспорт, а в інших випадках відомості про заміну устаткування, яка була проведена, заносяться в старий паспорт організацією, яка її провела.

Після підписання сторонами Актів та Довідок від 20.07.2019 року, що підтвердили виконання відповідачем робіт по Договору (інформація про проведення пусконалагоджувальних робіт зазначена в п.п. 25-26 підписаного сторонами 20.07.2017 року Акту приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в за липень 2017 року), начальник дільниці ТДВ «Укрліфтсервіс» зобов`язаний був внести в паспорт ліфта відповідний запис про заміну системи керування ліфта №21918 (запис про проведення пусконаладки до паспорту ліфта не вноситься, оскільки є складовою ремонту). Начальником дільниці відповідного запису про проведений ремонт зроблено не було.

Як зазначає відповідач, після виявлення вказаної обставини представники відповідача неодноразово зверталися до голови правління позивача з проханням надати оригінал паспорта для внесення запису про проведений 20.07.2017 року ремонт ліфта за Договором, але вказана посадова особа позивача категорично відмовлялася надати паспорт.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.9 Положення про систему технічного обслуговування та ремонту ліфтів в Україні, після виконання капітального ремонту проводиться повний або частковий технічний огляд ліфта згідно з вимогами ПББЕЛ. На підставі результатів технічного огляду видається дозвіл на експлуатацію ліфта з записом в паспорт.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту ліфта, Судом встановлено, що на 26 сторінці вказаного паспорту ліфта міститься запис від 20.07.2017 про проведення позачергового технічного огляду після експертного обстеження та заміни станції керування та надано дозвіл на експлуатацію ліфту.

Таким чином обставини невідповідності виконаних відповідачем робіт умовам Договору не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Як зазначалось, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини 1 - 6 вказаної статті).

Відповідно до статті 215 ЦК України:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1 статті 216 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Враховуючи приписи ст. 74 ГПК України, на ЖБК «Журналіст-3» як позивача за даним позовом покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами.

Оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав (інтересів) щодо неякісності виконаних відповідачем робіт, то таке унеможливлює задоволення позову позивача в частині вимог про визнання недійсними Договору та відповідно поверненню позивачу коштів сплачених за виконані та прийняті роботи.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Житлово-будівельного кооперативу "Журналіст-3" належить відмовити повністю.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України та з огляду на відмову у задоволенні позову, судовий збір в розмірі 5 637,61 грн, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Житлово-будівельним кооперативом "Журналіст-3" судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 5 637,61 грн.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 06.08.2020 року.

Суддя С.М. Морозов