ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2020 справа № 914/544/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-БУД-ПЛЮС», м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Романко Богдана Любомировича, смт. Рудно м.Львів,

про стягнення 13'587,66 грн.,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-БУД-ПЛЮС» до Фізичної особи - підприємця Романко Богдана Любомировича про стягнення 13'587,66 грн. заборгованості за договором № 10-01-17 від 10.01.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення умов договору оплати наданих послуг з перевезення вантажу на суму 9'250,00 грн. не здійснив. На дану суму заборгованості позивач нарахував 1198,70 грн. пені, 2'327,10 грн. інфляційних втрат та 811,86 грн. - 3% річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.03.2020 справу № 914/544/20 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.03.2020 суд залишив без руху позовну заяву та надав позивачу строк для усунення недоліків. Після усунення позивачем допущених недоліків, ухвалою суду від 25.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 23 квітня 2020, надано відповідачу строк на подання відзиву-протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, явку сторін визнано обов`язковою.

Протокольною ухвалою від 23.04.2020 Господарський суд Львівської області відклав судове засідання на 14.05.2020. Ухвалою від 23.04.2020 Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України повідомив відповідача про дату, час і місце наступного судового засідання.

Приймаючи до уваги продовження Кабінетом Міністрів України на усій території України карантинних заходів, суд ухвалою від 14.05.2020 відклав розгляд справи на 04.06.2020, а згодом, у зв`язку з неявкою у судове засідання представників сторін та невиконання відповідачем вимог суду, розгляд справи відкладено на 25.06.2020. При цьому суд керувався нормами п.4 ч.2 Прикінцевих положень ГПК України, згідно з яким процесуальні строки продовжуються на період карантину в силу закону, а також враховував принцип «розумного строку» тривалості провадження.

Ухвалою суду від 25.06.2020 розгляд справи відкладено на 04.08.2020.

Представники сторін у судове засідання 04.08.2020 не з`явились, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Представник позивача у судовому засіданні 23.04.2020 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, вимог суду не виконав, проти позову не заперечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце підготовчих та судового засідання, докази про що знаходяться в матеріалах справи. Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 30.03.2020, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення із відомостей на офіційному сайті АТ «Укрпошта».

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки явка учасників процесу у судове засідання 04.08.2020 не визнавалася обов`язковою, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та представника відповідача за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 04.08.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

10.01.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТ-БУД-ПЛЮС» та Фізичною особою - підприємцем Романко Богданом Любомировичем укладено договір №10-1-17, відповідно до умов якого виконавець надає замовнику наступні послуги: послуги автовишки з машиністом для виконання робіт на висоті 23,5 метрів, необхідних замовнику; послуги по перевезенню вантажів, які здійснюватимуться автомобілями вантажопідйомністю до 15 тонн обладнаними краном-маніпулятором, призначеними для завантаження/розвантаження вантажу та його перевезення.

Вартість послуг спецтехніки визначається згідно з домовленістю сторін та зазначається у виставлених виконавцем рахунків та підписаних сторонами актів надання послуг (п.1.5 договору).

Відповідно до п.2.5 договору в момент закінчення робіт виконавець оформляє та передає замовнику два примірника акта надання послуг. Упродовж 5-ти днів з моменту отримання акта замовник зобов`язаний підписати його та один екземпляр передати виконавцю або надати виконавцю письмову мотивовану відмову від підписання акта.

Згідно п.3.2 договору оплата здійснюється в п`ятиденний термін після підписання акту. У випадку порушення замовником передбачених цим договором термінів остаточного розрахунку, він зобов`язаний сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення (п.4.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2017 (п.7.1 договору).

На виконання умов договору позивачем надано послуги з перевезення вантажу, що підтверджується копією акта наданих послуг № 56 від 16.03.2017 на суму 9'250,00 грн. Акт підписаний та скріплений печатками сторін без жодних зауважень.

04.10.2017 сторонами підписано акт звіряння розрахунків за період 01.012017 - 04.10.2017.

Як зазначив позивач, відповідач вартість наданих послуг не оплатив.

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 1'198,70 грн. пені, 2'327,10 грн. інфляційних втрат та 811,86 грн. - 3% річних, які просить стягнути з відповідача.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № 10-01-17 від 10 січня 2017 року за своєю правовою природою є змішаним договором про надання послуг та договором перевезення вантажів. Відтак, у частині виконання договору позивачем правовідносини між сторонами підпадають під правове регулювання Глави 32 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1, 2, 5 ст. 307 ГК України, що кореспондується із ч.ч. 1-3 ст. 909 ЦК України, встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати за перевезення обумовленого вантажу автомобільним транспортом, відтак підтверджується заборгованість відповідача у розмірі 9'250,00 грн. за надані послуги з перевезення вантажу

Позивачем на підставі п.4.2 договору нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 1'198,70 грн.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п.4.2 договору у випадку порушення замовником передбачених цим договором термінів остаточного розрахунку, він зобов`язаний сплатити виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення

Згідно ст. 256 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У п.3.2 договору сторони погодили, що оплата наданих послуг здійснюється у п`ятиденний термін після підписання акту.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

З огляду на викладене, правомірним буде нарахування пені за невиконання відповідачем свого зобов`язання за договором у період з 22.03.2017 по 21.09.2017.

Суд, здійснивши перерахунок пені, встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 1'193,88 грн. пені.

Щодо стягнення 811,86 грн. 3% річних та 2'327,10 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає заявлена позивачем сума інфляційних втрат та 3% річних.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, відтак суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає 9'250,00 грн. основного боргу, 1'193,88 грн. пені, 2'327,10 грн. інфляційних втрат та 811,86 грн. - 3% річних.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями № 1136 від 27.02.2020 на суму 2'102,007 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2'101,25 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Романко Богдана Любомировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТ-БУД-ПЛЮС» (79026, м. Львів, вул. Персенківка, 10; ) 9'250,00 грн. основного боргу, 1'193,88 грн. пені, 2'327,10 грн. інфляційних втрат, 811,86 грн. 3% річних та 2'101,25 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 10.08.2020.

Суддя Б.І. Яворський