ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.08.2020 Справа № 905/1247/20

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Гайдук Д.М., в судовому засіданні, розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КНАУФ ГІПС ДОНБАС», м. Соледар Донецької області,

про стягнення штрафу в сумі 66 645,00 грн.,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КНАУФ ГІПС ДОНБАС» про стягнення штрафу у розмірі 66 645,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що вагон № 24373482 прибув з вантажем на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці з перевищенням маси, зазначеної в накладній, що підтверджено складеним цією ж станцією комерційним актом №450003/121/1 від 18.01.2020р., що свідчить про неправильно зазначену масу вантажу у накладній.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 6 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

23 липня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 982 від 17.07.2020р., відповідно до якого відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги частково та зменшити суму штрафу до 50 відсотків від заявленого штрафу. Відповідач виходив з того, що зважування вантажу перед його завантаженням у вагон відбувалося автоматично, на справних вагах (держповірка від 23.10.2019р.). Таким чином, у діях відповідача відсутній будь-який намір щодо порушення приписів Статуту залізниць України. Крім того, оскільки позивач не довів реальної шкоди або збитків внаслідок неправомірних дій відповідача, останній просить суд зменшити суму штрафу до 50 відсотків, адже штраф у розмірі 5 провізних плат, на думку відповідача, є занадто великим.

29 липня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, позивачем зазначено, що маса вантажу визначалась без участі представників залізниці, а сам вантаж було прийнято шляхом візуального огляду, залізниця не мала можливості знати про невідповідність маси вантажу. Стосовно зменшення розміру штрафу позивачем також висловлено заперечення, адже у даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає з приписів Статуту залізниць України, яким у свою чергу не передбачено можливості зменшення спірної штрафної санкції.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, надані до матеріалів справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2020 року зі станції Деконська Донецької залізниці відповідач згідно залізничної накладної № 53346086 у вагоні № 24373482 відправив вантаж - гіпс, не поіменований в алфавіті, із визначенням станції призначення - Черкаси Одеської залізниці.

При оформленні залізничної накладної № 53346086 у вагоні № 24373482 відповідачем вказано масу вантажу - 62 300 кг.

Як свідчить розділ 26 вищевказаної накладної, маса вантажу визначена на вагонних вагах відправником.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена підписом представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить підпис працівника станції відправлення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як визначено ст. 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Враховуючи викладене, приписи статей 11 ЦК України та 174 ГК України, накладна є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обов`язків.

П.1.1. Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Виходячи з інформації, наведеної у п. 55 спірної накладної, відповідач підтвердив правильність внесених ним відомостей.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. За інформацією, наведеною відповідачем у накладній, вантаж був розміщений у вагоні.

Таким чином, при прийнятті вантажу до перевезення у позивача був відсутній обов`язок перевіряти його масу.

Як свідчать матеріали справи, на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагоні № 24373482 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт № 450003/12 від 18.01.2020 року.

Із зазначеного акту вбачається, що на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці позивачем було проведено контрольне зважування вагону та встановлено, що при зважуванні вагону на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагах (держповірка ваг 28.12.2019р. станом на день проведення перевірки), виявилося, що вага брутто - 89 600 кг, тара за документом -24 100 кг, вага нетто - 65 500 кг, що більше ваги, вказаної в документі на 3 200 кг. Двері, бокові та стельові люки щільно закриті. В технічному сенсі вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась.

Згідно із п. 24 Статуту залізниці вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Зі змісту додатку 1 до пункту 1 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334, п.8 зазначених Правил, комерційний акт може бути складений як на станції призначення, так і на станції відправлення або попутній станції.

Враховуючи викладене, проведення контрольного зважування та складання комерційного акту за результатами такого зважування не суперечить діючому законодавству.

Згідно із п.8 Правил складання актів, у тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів.

Відповідно до п. 5.5 Розділу 4 Правил перевезення вантажів залізничним транспортом у випадках, коли під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.ст. 118, 122 Статуту штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Згідно із п. 24 Статуту залізниці вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті. Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту, а саме у п`ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

Виходячи із приписів статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Відповідач частково заперечував проти задоволення позовних вимог, аргументуючи це тим, що зважування перед завантаженням вантажу у вагон відбувалося автоматично, а тому відповідач не мав наміру порушити приписи Статуту залізниць України.

За контекстним змістом статей 118 та 122 Статуту штраф підлягає стягненню за сам факт неправильно зазначеної маси вантажу, незалежно від умислу та наслідків такого зазначення. В зв`язку з чим, суд не приймає доводи відповідача в частині звільнення від відповідальності через відсутність вини.

Як зазначено у накладній, провізна плата за перевезення вантажу у вагоні № 24373482 складає 13 329, 00 грн.

Позивачем до стягнення заявлений штраф у розмірі 66 645, 00 грн. (13 329, 00 грн. Х 5), що відповідає приписам наведених вище норм.

Відповідач надав клопотання про зменшення суми штрафу до 50 відсотків від суми заявленого штрафу. Свої вимоги відповідач мотивував відсутністю понесених позивачем збитків у зв`язку з перевантаженням.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. До того ж, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З цього приводу суд зазначає, що, як було вказано вище, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Таким чином, звертаючись до суду з позовом про стягнення штрафу за неправильно визначену масу вантажу, залізниці достатньо надати суду докази факту такої невідповідності. Що і зробив позивач, звертаючись до суду з позовом. В розрізі цієї справи в процесуальні обов`язки позивача входить доведення зазначених обставин, без необхідності доведення збитків.

Проте, звертаючись з клопотанням про зменшення суми штрафу за ст. 233 ГК України, саме відповідач повинен довести наявності обставин, які зумовлюють застосування зазначеної норми. В цьому полягає реалізація принципу змагальності сторін, який закріплений, у тому числі, в ст. 74 ГПК України, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, заявляючи про відсутність збитків від неправильно визначеної маси вантажу в накладної, саме відповідач повинен це довести, оскільки саме він посилається на цю обставину.

У даному випадку суд позбавлений права самостійно, без належних доказів робити висновки щодо наявності або відсутності збитків та застосовувати ст. 233 ГК України.

До того ж, суд, застосовуючи ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості правових висновків Верховного Суду, в розгляді клопотання відповідача про зменшення суми штрафу зорієнтований на висновки, зроблені у Постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17, за якими у даному випадку санкція не є договірною, а випливає з зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу, який підлягає сплаті незалежно від збитків, що унеможливлює зменшення штрафу за 233 .ГК України.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позивачем вимог та задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 50% - відмовити.

2. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КНАУФ ГІПС ДОНБАС» про стягнення штрафу в сумі 66 645,00 грн. - задовольнити.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КНАУФ ГІПС ДОНБАС» (84546, Донецька обл., Бахмутський район, місто Соледар, ВУЛИЦЯ ВОЛОДАРСЬКОГО, будинок 1, ) на користь Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ; п/р НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», МФО 300465, отримувач: філія «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Українська залізниця») суму штрафу у розмірі 66 645, 00 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102, 00 грн. (реквізити для сплати судового збору: п/р НОМЕР_2 , Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 305482, , отримувач: РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця»).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом строку, встановленого 256 ГПК України та п.4 розділу Х «Прикінцевих положень» ГПК України, в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2020 року

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).