ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"11" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2293/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Форт-Бір-Плюс" про видачу судового наказу (вх. №2372/20 від 06.08.2020р.) про стягнення із боржника - приватного акціонерного товариства „Подільська меблева фабрика" заборгованості у розмірі 50 000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Форт-Бір-Плюс" (далі по тексту - ТОВ „Форт-Бір-Плюс") звернулось до господарського суду із заявою до приватного акціонерного товариства „Подільська меблева фабрика" (далі по тексту - ПрАТ „Подільська меблева фабрика") про видачу судового наказу про стягнення із боржника заборгованості у розмірі 50 000,00 грн. Подану до господарського суду заяву про видачу судового наказу заявник обґрунтовує неналежним виконанням з боку боржника прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди №2 від 21.01.2020р. в частині переданні за актом приймання-передачі приміщення у користування. При цьому, заявником було наголошено, що з метою належного виконання договору оренди №2 від 21.01.2020р. ТОВ „Форт-Бір-Плюс" було перераховано на рахунок боржника грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. Наведене, за переконанням ТОВ „Форт-Бір-Плюс", свідчить про безпідставне отримання боржником грошових коштів та наявність підстав для їх стягнення у порядку ст. 1212 ЦК України.

На підтвердження правомірності заявлених вимог ТОВ „Форт-Бір-Плюс" було надано господарському суду договір оренди №2 від 21.01.2020р.; рахунок-фактуру №10 від 02.03.2020р. на суму 50 000,00 грн., виставлений ПрАТ „Подільська меблева фабрика"; платіжне доручення № від 03.03.2020р. на суму 50 000,00 грн.; претензію №23/03-2020-1 від 23.03.2020р. та претензію (без дати та номеру), квитанції про прийняття плати за пересилання поштових відправлень.

З поданої до господарського суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що претензії ТОВ „Форт-Бір-Плюс" про повернення помилково сплачених грошових коштів були залишені ПрАТ „Подільська меблева фабрика" без відповіді та задоволення.

Розглянувши заяву ТОВ „Форт-Бір-Плюс" про видачу судового наказу, господарський суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: 1)документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу, 21.02.2020р. між ПрАТ „Подільська меблева фабрика" (Орендодавець) та ТОВ „Форт-Бір-Плюс" (Орендар) було укладено договір оренди №2, відповідно до умов якого Орендодавцем були прийняті на себе зобов`язання щодо передачі заявнику у користування приміщення, Орендарем були прийняті на себе зобов`язання щодо сплати орендної плати.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між ПрАТ „Подільська меблева фабрика" та ТОВ „Форт-Бір-Плюс" договору оренди, господарський суд доходить висновку, що сплачені заявником грошові кошти за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором.

Разом з цим, ч. 2 ст. 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Тобто, ГПК України передбачає можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог. Відповідно заявник, крім іншого, має додати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових сум.

Як зазначено ТОВ „Форт-Бір-Плюс" у поданій до суду заяві претензії про повернення помилково перерахованих грошових коштів були залишені ПрАТ „Подільська меблева фабрика" без відповіді та задоволення. Наведене, з урахуванням посилання ТОВ „Форт-Бір-Плюс" у претензії на №23/03-2020-1 від 23.03.2020р. на перерахування грошових коштів згідно платіжного доручення № від 02.03.2020р., яке є відмінним від платіжного доручення наданого суду, дозволяє дійти висновку, що заявлені ТОВ „Форт-Бір-Плюс" вимоги у розумінні процесуального законодавства не можуть вважатись безспірними.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи звернення ТОВ „Форт-Бір-Плюс" із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ПрАТ „Подільська меблева фабрика" грошових коштів, які не є заборгованістю за договором оренди №2 від 21.02.2020р. та які не можуть вважатись безспірними, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої ТОВ „Форт-Бір-Плюс" заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на заявника відповідно до приписів ч. 2 ст. 151 ГПК України, у зв`язку з відмовою у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 151, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу

України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю „Форт-Бір-Плюс" у задоволенні заяви про видачу судового наказу (вх. №2372/20 від 06.08.2020р.) про стягнення із приватного акціонерного товариства „Подільська меблева фабрика" заборгованості у розмірі 50 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя С.П. Желєзна