ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

10 серпня 2020 рокуСправа № 912/2518/20

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л., розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК", 69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 7-А,

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 , яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК" про зобов`язання вилучити (вивезти) до 30 грудня 2020 року з території військової частини НОМЕР_1 порохові заряди РСИ-12К(4АН2) та РСИ-12К (Ш961У) загальною вагою (нетто) 3009,22 тон., у зв`язку із зберіганням їх без достатньої правової підстави, в щомісячних об`ємах:

серпень - 600 тон;

вересень - 600 тон;

жовтень - 600 тон;

листопад - 600 тон;

грудень - 609,22 тон, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до глави 2 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ визначається за предметними, суб`єктними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (ст. 30 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 , відповідачем у даному позові визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВК".

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.08.2020 № , щодо державної реєстрації відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК" (ідентифікаційний код юридичної особи 25480811), місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК": 69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 7-А.

Відповідно до частини 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцем проживання відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.

Визначена ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України підсудність за місцем виконання договору не залежить від сторін договору і можливої зміни ними свого місця проживання, не надає жодній із сторін переваг порівняно з іншою.

За приписами пункту 3 частини 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

Частиною 2 ст. 532 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Предметом спору у даній справі є зобов`язання вилучити (вивезти) з території військової частини НОМЕР_1 порохові заряди РСИ-12К(4АН2) та РСИ-12К (Ш961У) загальною вагою (нетто) 3009,22 тон, які за повідомленням позивача, зберігається без достатньої правової підстави.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач послався на той факт, що укладений між Військовою частиною НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВК" Договір зберігання від 01.09.2011 № 69/11, не містить істотних умов, що в свою чергу є підставою для визнання його неукладеним.

В свою чергу, зі змісту Договору зберігання від 01.09.2011 № 69/11 не вбачається, що сторонами визначено місце виконання зобов`язання за договором, у тому числі й щодо повернення відповідачем, як виконавцем, майна отриманого на зберігання (п. 4.1. Договору не містить зазначення адреси "території" виконавця, на якій відбулося приймання-передача майна на зберігання); умови договору не містять посилання на особливості, через які їх можна виконувати в певному місці, а саме за місцем розташування (дислокації) Військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, в Акті приймання-передачі майна від 01.09.2011 не міститься зазначення адреси передачі визначеного Договором майна на зберігання.

Таким чином, з урахуванням визначеного позивачем предмету та підстав позову, підсудність даної справи повинна визначатись з урахуванням ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із статтею 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Враховуючи викладене, матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК" про зобов`язання вчинити певні дії підлягають направленню за підсудністю до Господарського суду Запорізької області за місцезнаходженням відповідача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК": 69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 7-А.

Частиною 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст. 27, 31, 176, 234-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВК" про зобов`язання вчинити певні дії з додатками, в тому числі, платіжне доручення від 27.07.2020 № 691 про сплату судового збору в сумі 2 102,00 грн направити за підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Копії ухвали надіслати Військовій частині НОМЕР_1 (27432, Кіровоградська область, Знам`янський район, с. Богданівка, вул. Перемоги); Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВК" (69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 7-А).

Ухвалу підписано 10.08.2020.

Суддя О.Л. Бестаченко