ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р. Справа № 910/19005/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.06.2020 р. (повний текст складено 09.06.2020 р.)

у справі № 910/19005/19 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом компанії "Birgminton Investing Inc"

до Міністерства фінансів України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

3) Кабінет Міністрів України

про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Компанія "Birgminton Investing Inc" звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства фінансів України про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 р. та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 р., що укладені між Державою Україна в особі Міністерства фінансів України та усіма особами, які станом на 21.12.2016 р., були власниками простих іменних акцій публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк"), від імені яких діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" Шевченко Андрій Миколайович, в інтересах та за рахунок якої діяло ПАТ АБ "Укргазбанк" в частині, що стосується прав та інтересів компанії "Birgminton Investing Inc".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений від імені позивача договір та акт до нього позивачем не підписувалися, повноважень на вчинення таких дій позивач нікому не передавав, тож дії, вчинені від імені позивача суперечать положенням ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України та направлені на незаконне заволодіння майном позивача.

З огляду на положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України оспорюваний позивачем правочин разом з актом на його виконання позивач просив визнати недійсними.

15.04.2020 р. до господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/7628/17, яке обґрунтовано тим, що рішення адміністративного суду буде мати преюдиціальне значення для встановлення наявності або відсутності правових підстав визнання недійсним договору у цій справі, тож обидві справи є пов`язаними і розгляд спору є неможливим до набрання законної сили судовим рішенням по вказаній адміністративній справі.

Проти зупинення провадження у справі заперечували представники відповідача, третьої особи-1 та третьої особи-3, посилаючись на наявність підстав для закриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.06.2020 р. зупинено провадження у справі № 910/19005/19 до набрання законної сили рішеннями у справах №№ 826/7628/17, 910/18990/19.

Визнавши, що справи №№ 826/7628/17, 910/18990/19 та 910/19005/19 є пов`язаними, оскільки від встановлення обставин у перших двох справах залежить результат розгляду останньої справи, суд зупинив провадження у ній.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою та мотивами зупинення провадження у справі, акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до господарського суду міста Києва для продовження її розгляду.

Наводячи підстави скасування оскаржуваної ухвали, апелянт зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неможливості самостійно встановити, чи є позивач у даній справі учасником та/або колишнім учасником банку. Окрім цього, результат розгляду справи № 910/18990/19, в рамках якої розглядаються вимоги позивача про недійсність правочину, за яким компанія набула акції банку, а також результат розгляду у адміністративній справі вимог позивача, не впливає на можливість суду самостійно з`ясувати обставини у даній справі, з огляду на предмет і підстави цього позову, оскільки спосіб захисту прав осіб, які були учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку, визначений частиною 3 та 4 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, тоді як спосіб захисту, обраний позивачем, є іншим.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф., відкрито апеляційне провадження та призначено справу на 22.07.2020 р.

20.07.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, що відбулось 22.07.2020 р., треті особи-1, 3 просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд суду першої інстанції.

Позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Інші учасники справи участі у суді апеляційної інстанції не взяли, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 20.07.2020 р. у справі № 910/11236/19 викладено висновок відносно пов`язаності справ, відповідно з яким сама по собі пов`язаність справи, що розглядається, з іншою справою, по якій ще немає судового рішення, не дає суду права посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи, тим більше, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 904/3935/18, від 29.04.2020 р. у справі № 903/611/19, від 18.05.2020 р. у справі № 905/1728/14-908/4808/14, зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин (до вирішення іншої справи; до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі), які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 р. у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 р. у справі № 910/12694/18.

Зупиняючи провадження у даній справі одночасно до розгляду двох справ, які розглядаються в порядку різного судочинства, суд першої інстанції визнав пов`язаними усі справи зі справою, що ним розглядається.

Проте лише пов`язаність справ не є єдиною підставою для зупинення провадження у справі, провадження по якій порушено судом. Суд має також установити, чи існує об`єктивна неможливість розгляду даної справи відповідно до долучених позивачем до позову та представлених іншими учасниками справами доказів.

Наведені судом першої інстанції мотиви об`єктивної неможливості розгляду справи, колегія суддів вважає непереконливими і такими, що не відповідають основним принципам господарського судочинства, які містяться в нормах господарського процесуального законодавства та визначають систему організації господарського суду, його діяльність із метою прийняття законних та обґрунтованих рішень, а також особливості процесуальної діяльності інших учасників процесу.

Серед принципів господарського судочинства одним із найважливіших є принцип диспозитивності.

До змісту принципу диспозитивності входять такі основні елементи: порушення справи в суді; визначення характеру й обсягу позовних вимог і заперечень, можливості їх зміни; розпорядження матеріальними правами й процесуальними засобами їх захисту (відмова від позову, визнання позову, укладення мирової угоди); порушення апеляційного та касаційного провадження, постановка питання про перегляд рішення за нововиявленими обставинами; вимога примусового виконання судового акта.

До суб`єктів, на яких поширюється дія принципу диспозитивності, належать особи, які беруть участь у справі та мають до господарського процесу як матеріальну, так і процесуальну зацікавленість, а саме: сторони (позивач і відповідач), треті особи (які заявляють і не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач визначив його підстави та предмет.

При цьому, як зазначено у тексті позовної заяви, позивач самостійно роз`єднав вимоги до АТ КБ "Приватбанк" щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 р. та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 р. та про визнання недійсним з моменту укладення договору про придбання акцій № 38/2016 від 20.12.2016 р. та акту приймання-передавання за договором про придбання акцій № 38/2016 від 20.12.2016 р., тобто договору, укладення якого передувало договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 р. та акту виконання зобов`язань до договору купівлі-продажу акцій банку № БВ-744/16/13010-05/131 від 21.12.2016 р. у даній справі.

Роз`єднавши вимоги до одного і того самого відповідача, позивач діяв у відповідності до принципу диспозитивності і на власний розсуд визначив свою процесуальну заінтересованість у їх розгляді, вважаючи, що такі вимоги не є взаємопов`язаними, не мають характеру основної та похідної, тож черговість їх розгляду для позивача значення не мають.

Разом з тим, підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів та актів, що підтверджують їх виконання, позивачем були зазначені ті обставини, що позивач у вчиненні правочинів участі не брав, від імені позивача виступали особи, які діяли від його імені поза відносинами представництва, а укладення договорів відбулося підчас процедури виведення банку з ринку на підставі протиправного індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів вважає, що зупиняючи за власною ініціативою провадження у даній справі до розгляду іншої справи, яка розглядається господарським судом, і провадження у якій відкрито за № 910/18990/19, суд втрутився у процесуальну самостійність позивача і порушив принцип диспозитивності судового процесу, що може викликати обґрунтовані сумніви у безсторонності та неупередженості суду при вирішенні ним справи.

Водночас, положення пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують суд зупинити провадження у справі лише тоді, коли існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення пов`язаної із нею іншої справи, зазначивши при цьому, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи.

Зупиняючи провадження у даній справі до результатів розгляду адміністративного спору, який розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 826/7628/17 за позовом компанії "Birgminton Investing Inc" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" Соловйової Наталії Анатоліївни, суд першої інстанції виходив з того, що у адміністративному судочинстві мають бути перевірені та встановлені обставини законності включення позивача до числа осіб, пов`язаних із банком, оскільки предметом адміністративного позову є перевірка на предмет відповідності закону:

- рішення Комісії з питань визначення пов`язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами Національного банку України № 105 від 13.12.2016 р. в частині визнання компанії "Birgminton Investing Inc" пов`язаною з ПАТ КБ "Приватбанк" особою;

- наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" Соловйової Н.А. № 22 від 20.12.2016 р. "Про заборону видаткових операцій з рахунків пов`язаних осіб" в частині, що стосується компанії "Birgminton Investing Inc" щодо заборони будь-яких видаткових операцій - безготівкових та готівкових, у ПАТ КБ "Приватбанк" та блокування рахунків компанії "Birgminton Investing Inc";

- рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможності банку ПАТ КБ "Приватбанк" № 2887 від 20.12.2016 р. в частині, що стосується прав та інтересів компанії "Birgminton Investing Inc";

- рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про здійснення розрахунково-касового обслуговування під час тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" № 2891 від 20.12.2016 р. в частині, що стосується прав та інтересів компанії "Birgminton Investing Inc";

- наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" Соловйової Н.А. "Про перерахування коштів пов`язаних осіб" № 44 від 21.12.2016 р. в частині, що стосується прав та інтересів компанії "Birgminton Investing Inc";

- рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про погодження умов продажу неплатоспроможного банку ПАТ КБ "Приватбанк" № 2893 від 20.12.2016 р. в частині, що стосується прав та інтересів Компанії "Birgminton Investing Inc".

Поряд з цим згідно з частиною 3 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

23.05.2020 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" № 590-IX від 13.05.2020 р., згідно з яким внесено зміни до низки процесуальних кодексів України.

Відповідно до частини 9 статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною 1 цієї статті, або окремих його положень:

1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно приписів ч.ч. 3, 4 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності") єдиним способом захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, є відшкодування завданої шкоди у грошовій формі. Визнання протиправним (незаконним) індивідуального акта/рішення, зазначеного у частині третій цієї статті, не може бути підставою для застосування способів захисту у вигляді визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" судові провадження в господарських справах за позовом учасника та/або колишнього учасника банку про захист прав або інтересів, які були порушені внаслідок виведення банку з ринку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом ухвалення рішення (ухвали, постанови), у разі невідповідності обраних позивачем способів захисту вимогам частин 3, 4 статті 5 Господарського процесуального кодексу України підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.

Судові провадження, розпочаті до набрання чинності цим Законом, у яких на день набрання чинності цим Законом не ухвалено остаточне рішення, вирішуються, розглядаються або переглядаються з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону).

Суд першої інстанції при винесенні ухвали, що оскаржується, вказаного вище не врахував, припустився порушень дипозитивності та законності господарського судочинства і зупинив провадження у справі без законних підстав для цього і тому ухвала про зупинення провадження у справі не може бути залишена в силі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу - скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання подальшого її розгляду відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності".

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи для її розгляду суду першої інстанції у відповідності до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у відповідності до статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.06.2020 р. у справі № 910/19005/19 задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 04.06.2020 р. у справі № 910/19005/19 скасувати.

Справу № 910/19005/19 направити до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 04.08.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна