ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1488/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради, м. Харків
про стягнення 1995863,10 грн.
за участю представників:

позивача - Нежельська О.С.

відповідача - Сурпутько Д.Є.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 1995863,10 грн., де: 1501400,00 грн. - майнова шкода; 360986,85 грн. - інфляційні; 133476,25 грн. - 3% річних. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що отримана ним шкода стала об`єктивним наслідком поведінки відповідача, неправомірність якої підтверджена рішенням господарського суду Харківської області від 17.04.2019 по справі № 922/247/19. Рішенням господарського суду Харківської області від 17.04.2019 по справі № 922/247/19 визнані незаконними дії Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради щодо заміни реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна з 21926894 на 33475928 під час здійснення 20.04.2011 року державної реєстрації права власності ТОВ "Компанія "Партнер" на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11, 12, 12а, 12б, 2 поверху № 14-17, 19-23 в літ. "А-3" загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.05.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 16.06.2020 о 10:30.

Відповідач, через канцелярію суду 09.06.2020 за вх.№ 12874, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що ніякої шкоди він позивачу не завдавав. Проведення реєстратором відповідача реєстраційних дій 20.04.2011, на які посилається позивач за заявою позивача та з наданням ним відповідачу правовстановлюючого документу - свідоцтва, посвідченого нотаріально, є похідною дією, не є підставою та не пов`язане з фактом набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно. Також, відповідач вказує, що судом при розгляді справи № 922/247/19 у рішенні від 17.04.2019 було зазначено, що присвоєння відповідачем об`єкту нерухомого майна нового реєстраційного номеру, враховуючи те, що державна реєстрація відбулася, само по собі не вплинуло на наявність та обсяг прав позивача як власника та володільця нерухомості.

Крім того, відповідач зазначає, що не здійснював дій, які стали підставою припинення права власності позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна. Припинення права власності позивача відбулось на підставі рішення суду, яке ухвалено за позовною заявою та на вимогу належного власника ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що позивач є недобросовісним набувачем вказаного об`єкта нерухомого майна. Позовні вимоги випливають із відносин, які мають приватноправовий характер, а оскаржувані реєстраційні дії відповідача є лише адміністративно-правовим наслідком реалізації ТОВ "Компанія "Партнер" та ОСОБА_1 прав на спірне нерухоме майно.

Також, відповідач у відзиві на позов просить суд застосувати до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер" наслідки спливу позовної давності.

Відповідач, в порядку статті 124 ГПК України, у відзиві на позов надав попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, який складає 140000,00 грн.

Позивач, через канцелярію суду 15.06.2020 за вх.№ 13475, надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій надав свої заперечення на відзив відповідача. Також, у відповіді на відзив позивач вказував, що у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності має бути відмовлено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.06.2020 було задоволено клопотання Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради про витребування доказів; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер" належним чином засвідчену копію листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Партнер" №4 від 20.01.2011 про надання згоди на придбання предмету іпотеки за початковою ціною 1501400,00 гривень без ПДВ, шляхом заліку свої забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Встановлено позивачу строк для надання доказів - до 01.07.2020.

У підготовчому засіданні 16.06.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 06.07.2020 о 14:30.

Відповідач, через канцелярію суду 23.06.2020 за вх.№ 14364, надав письмові заперечення на відповідь позивача на відзив із зазначенням власної правової позиції по справі.

Позивач, через канцелярію суду 25.06.2020 за вх.№ 14589, надав письмові пояснення по справі, в яких вказував про неможливість надання витребуваного ухвалою суду від 16.06.2016 доказу, у зв`язку з його відсутністю.

Позивач, через канцелярію суду 03.07.2020 за вх.№ 15288, надав письмові заперечення на заперечення відповідача на відповідь на відзив, які судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 06.07.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 16.07.2020 о 12:30.

У підготовчому засіданні 16.07.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 20.07.2020 о 14:00.

Представник позивача, через канцелярію суду 20.07.2020 за вх.№ 16473, надав заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 163941,59 грн.

У судовому засіданні 16.07.2020, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи на 06.08.2020 о 10:30.

Представник позивача у судовому засіданні 06.08.2020 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.08.2020 проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.01.2008 право власності на нежитлові приміщення підвалу № І, 1-го поверху, № 1-12, 2-го поверху № 14-22 в будівлі літ. «А-2» загальною площею 330,8 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Літвіновою Я.М., р.№ 674, перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17539088 від 29.01.2008, р.№ 21926894).

10.10.2008 заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 2-4687/08/10 у зв`язку з переведенням прав та обов`язків покупця визнано право власності на вказане нерухоме майно за ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20731695 від 28.10.2008, р.№ 21926894).

13.11.2008 рішенням Господарського суду Харківської області по справі № 29/506-08 визнаний дійсним договір купівлі-продажу між ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» та ТОВ «Декуріон» та за ТОВ «Декуріон» визнано право власності на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху №№ 1, 2, 3, 3а, 4, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 2-го поверху №№ 14-17, 19-22, 19а в літ. «А-2» (колишні нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1-12, 2-го поверху № 14-22), загальною площею 337,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21185196 від 08.12.2008, р.№ 21926894).

30.09.2009 ухвалою апеляційного суду Харківської області заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2008 у справі № 2-4687/08/10, яким визнано право власності за ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» скасовано та справу направлено на новий розгляд.

13.05.2010 рішенням Київського районного суду м. Харкова позовні вимоги ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» про переведення прав та обов`язків покупця на вказане нерухоме майно та визнання права власності на спірне нерухоме майно залишені без задоволення.

22.12.2010 постановою Харківського апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_3 , ПАТ банк «Меркурій» на рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 у справі № 29/284-10 (новий розгляд справи № 29/506-08) за позовом ТОВ «Декуріон» до ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» про визнання права власності, апеляційні скарги задоволено, рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 у справі № 29/506-08, зокрема, про визнання за ТОВ «Декуріон» права власності на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху №№ 1, 2, 3, 3а, 4, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 2-го поверху №№ 14-17, 19-22, 19а в будівлі літ. «А-2» (колишні нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1-12, 2-го поверху № 14-22), загальною площею 337,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, скасовано, постановлено нове рішення, у задоволенні позову відмовлено.

29.12.2010 на підставі іпотечного договору № 16-03-14 від 28.01.2008, посвідченого ПН ХМНО Літвіновою Я.М., р.№ 683, договору про внесення змін до іпотечного договору від 27.02.2009, посвідченого ПН ХМНО Літвіновою Я.М., р.№ 865, укладених між ОСОБА_3 та АКБ «Меркурій», право власності на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху, № 1-12, 2-го поверху № 14-22, загальною площею 330,8 кв.м в будівлі літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ПАТ банк «Меркурій» (витяг про державну реєстрацію прав № 28552460 від 29.12.2010, р.№ 21926894).

15.10.2008 між позивачем та ТОВ «Декуріон» укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № Б-2275Ю, за яким з урахуванням додаткової угоди до договору від 12.01.2009 позивач зобов`язався передати у власність ТОВ «Декуріон» цінні папери загальною вартістю 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень.

06.02.2009 для забезпечення виконання вказаного грошового зобов`язання між ТОВ «Декуріон» та позивачем укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А.

Предметом іпотечного договору були нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м, розташовані у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання ТОВ «Декуріон» перед позивачем, 29.12.2009, нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки.

05.03.2010 державним виконавцем ППВР відділу ДВС ГУЮ у Харківській області Сидоренко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 17827287 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. В межах виконавчого провадження № 17827287 були проведені прилюдні торги з продажу вказаного об`єкта нерухомого майна, які були визнані такими, що не відбулися.

20.01.2011 позивач листом вих. № 4 надав державному виконавцю згоду на придбання предмету іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

27.01.2011 державним виконавцем Сидоренко О.М. було винесено постанову про передачу майна стягувану - позивачу в рахунок погашення боргу, а також складений відповідний акт № 17827287 від 27.01.2011 про реалізацію предмета іпотеки.

31.01.2011 на підставі акта № 17827287 від 27.01.2011 державним нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю. оформлено та видано свідоцтво, р.№ 5-236, яке засвідчило факт придбання та набуття права власності позивача на предмет іпотеки.

07.04.2011 позивач звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію права власності б/н та б/д за ним на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м, розташовані у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 , та надав відповідачу у якості правовстановлюючого документу - свідоцтво, посвідчене державним нотаріусом ХМНО Грошевою О.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 5-236 від 31.01.2011.

20.04.2011 за заявою позивача та на підставі наданого ним відповідачу свідоцтва, посвідченого 31.01.2011 державним нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю., р.№ 5-236, реєстратором КП «Харківське МіськБТІ» Кобиляцькою А.А. зареєстровано прав власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 , з присвоєнням реєстраційного номера 33475928 (витяг про державну реєстрацію прав № 29738290 від 20.04.2011, р.№ 33475928).

При проведенні реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за позивачем, реєстратор відповідача провів таку реєстрацію з присвоєнням реєстраційного номеру спірному об`єкту нерухомого майна -33475928, не врахувавши, що в Реєстрі прав власності вже існує реєстраційний номер вищевказаного об`єкта нерухомого майна - 21926894.

20.02.2013 приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. у новому Державному реєстрі речових прав на підставі заяви позивача відкрито розділ - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1 (запис РПВН № 21926894 зазначено в свідоцтві, № 33475928 відповідно до витягу) та зареєстровано право власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № І, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва, посвідченого 31.01.2011 державним нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю., р.№ 5-236. Таким чином, інформація з Реєстру прав власності була актуалізована за волевиявленням позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

03.06.2015 приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. здійснено перехід права власності від ТОВ «Компанія «Партнер» на користь ТОВ «Флавія» на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2015, р.№ 692.

08.07.2015 приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. здійснено перехід права власності від ТОВ «Флавія» на користь ТОВ «Компанія «Партнер» на підставі договору про розірвання договору купівлі-продажу від 08.07.2015 № 933 та свідоцтва р.№ 5-236 від 31.01.2011.

Розділ № 1, містить записи про обтяження №№ 182528, 182548, 183796, 183079, 11939880; записи про іпотеку: 182336, 182970.

18.07.2013 приватним нотаріусом ХМНО Літвіновою Я.М. в новому Державному реєстрі речових прав за заявою ПАТ «Меркурій» відкрито розділ - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 01 (запис РПВН № 21926894) на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху, № 1-12, 2-го поверху № 14-22, загальною площею 330,8 кв.м в будівлі літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 .

31.07.2015 приватним нотаріусом ХМНО Грузковою Ю.В. здійснено перехід права власності на об`єкт нерухомого майна № 01 від ПАТ банк «Меркурій» на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, р.№ 1235 від 31.07.2015.

Розділ № 01 містить записи про обтяження: №№ 12159489 та 16589094.

01.03.2017 рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №640/18410/15-ц позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у ТОВ «Компанія «Партнер» на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху № 14-22 в будівлі літ. «А-2», АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, які також зазначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином, -нежитлове приміщення підвалу № І; 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 в будівлі літ. «А-3», АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1. Припинено право власності ТОВ «Компанія «Партнер» та припинено будь-які інші пов`язані та похідні речові права та права третіх осіб на нежитлові приміщення підвалу № І; 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м в будівлі літ. «А-3» за адресою АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1.

29.05.2017 ухвалою Апеляційного суду Харківської області рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2017 у справі №640/18410/15-ц залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2019 у справі № 640/18410/15-ц залишено без змін ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2017 та рішення Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2017.

Судом на підставі наявних у справі письмових доказів з`ясовано та встановлено, що нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху №№ 1-3, 3а, 4, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 2-го поверху №№ 14-17, 19-22, 19а, загальною площею 337,1 кв.м, що розташовані будівлі літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , які були раніше зареєстровані на праві власності за ТОВ «Декуріон» на підставі рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008, справа № 29/506-08. та нежитлові приміщення підвалу № І, 1-го поверху, № 1-12, 2-го поверху № 14-22 в будівлі літ. «А-2» загальною площею 330,8 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які були раніше зареєстровані на праві власності за ПАТ банк «Меркурій» після ОСОБА_3 на підставі іпотечного договору від 28.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Літвіновою Я.М., р.№ 683, договору № 16-03-14 від 27.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Літвіновою Я.М., р.№ 865, - у зв`язку з уточненням нумерації і площі приміщень, а також поверховості будівлі літ. «А» при поточній інвентаризації, на теперішній час, усі вище перелічені нежитлові приміщення мають наступне визначення та технічні характеристики: нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1-3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-17, 19-22, загальною площею 340,8 кв.м. у будівлі літ. «А-3», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і є одним об`єктом нерухомого майна.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.04.2019 у справі № 922/247/19 визнані незаконними дії відповідача у частині заміни реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна з 21926894 на 33475928 під час здійснення 20.04.2011 державної реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на вказані нежитлові приміщення.

Таким чином, суд вважає встановленим факт існування двох реєстраційних номерів в Реєстрі прав власності до внесення інформації в новий Державний реєстр речових прав та факт існування двох відкритих розділів в Державному реєстрі речових прав на спірний об`єкт нерухомого майна, що стало наслідком існування двох паралельних, не пов`язаних один з іншим пакетів правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Як встановлено з рішень судів у справі № 640/18410/15-ц, законний власник спірних нежитлових приміщень підвалу № 1, 1-го поверху № 1-3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-17, 19-22, загальною площею 340,8 кв.м, розташованих в нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 набув право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна після АКБ «Меркурій» та ОСОБА_3 і є їх правонаступником щодо речових прав на вказане нерухоме майно. На теперішній час, право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна є дійсним та цей факт не спростований позивачем.

Одночасно судом встановлено, що ТОВ «Компанія «Партнер» оформило право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна після ТОВ «Декуріон» та ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард». Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10.10.2008 у справі № 2-4687/08/10, що стало підставою набуття права власності ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» на вказаний об`єкт нерухомого майна - скасовано ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.09.2009 у справі № 2-4687/08/10. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 у справі № 2-4687/08/10 позовні вимоги ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард» про переведення прав та обов`язків покупця на вказане нерухоме майно та визнання права власності на спірне нерухоме майно залишені без задоволення.

Підстава набуття ТОВ «Декуріон» права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, а саме - рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 у справі № 29/506-08 (№ 29/284-10) скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2010, постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Декуріон» відмовлено.

В матеріалах справи міститься копія рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2017 у справі №640/18410/15-ц, яким припинено право власності ТОВ «Компанія «Партнер» на вказаний об`єкт нерухомого майна, що також позивачем не заперечується.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до приписів статті 1166 Цивільного кодексу України, пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з подальшими змінами) - шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 Цивільного кодексу України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди (постанови Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28.01.2015 та 18.03.2015).

Позивач стверджує, що 20.04.2011, у зв`язку з проведенням державної реєстрації прав відповідачем та набуттям ТОВ «Компанія «Партнер» права власності на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, відбулося погашення грошового зобов`язання ТОВ «Декуріон» перед позивачем у розмірі, що дорівнює вартості майна, визначеного під час виконавчого провадження - 1501400,00 гривень та в обґрунтування позовних вимог посилається на положення Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» та їх порушення з боку відповідача.

При цьому, позивач наполягає, що право власності на вказані нежитлові приміщення виникло у нього 20.04.2011 - саме з моменту проведення реєстраційних дій реєстратором відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Таким чином, право власності позивачем було набуто у результаті правочинів і після його виникнення зареєстровано реєстратором відповідача.

Згідно частини 4 статті 182 Цивільного кодексу України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Судом встановлено, що 01.07.2004 прийнятий Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» № 1952-IV (далі - Закон 2004 року), який визначав правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав.

Систему органів державної реєстрації прав за Законом 2004 року складали центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав.

Однак, система державної реєстрації прав, передбачена Законом 2004 року, не була створена.

У зв`язку з фактичним не створенням системи державної реєстрації речових прав та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.04.2011 вказаний Закон був змінений Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 № 1878-VI (далі - Закон № 1878-VI).

Закон від 2004 року викладено у новій редакції та внесено зміни до деяких законодавчих актів, які регулюють відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Закону № 1878-VI систему органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно після запровадження у подальшому нового порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (з 01.01.2013) складатимуть спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав, який є держателем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Крім того, пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону 1878-VI із змінами, внесеними на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення реалізації прав на нерухоме майно та їх обтяжень при їх державній реєстрації» N 4152-VI від 09.12.2011 (далі - Закон № 4152-VI) встановлено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюється з 01.01.2013 року.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 № 1878-VI (в редакції до 01.01.2013) встановлено що до 01.01.2013 державна реєстрація, зокрема, права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводяться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Частина 3 статті 3 Закону від 2004 року у редакції Закону № 1878-VI передбачала, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Одночасно, пунктом 3 розділу І Закону № 1878-VI частину 4 статті 334 Цивільного кодексу України законодавцем викладено в такій редакції:

«Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації відповідно до закону».

Однак пунктом 1 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що Закон 1878-VI набирає чинності з дня його опублікування, крім, зокрема, пункту 3 розділу І цього Закону, який набрав чинності з 01.01.2013.

Таким чином, частина 4 статті 334 Цивільного кодексу України у редакції, яка діяла на момент придбання позивачем права власності на предмет іпотеки станом на початок 2011 року, не містила положень про те, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації відповідно до закону.

Позивач помилково вважає, що його право власності, підлягало державній реєстрації відповідно до Закону від 2004 року та виникло 20.04.2011, з моменту проведення реєстрації реєстратором Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказана стаття Закону відповідає положенням статті 182 Цивільного кодексу України, на які суд посилався вище.

Станом на 2011 рік система органів державної реєстрації прав, передбачена статтею 6 вказаного Закону не була створена, органи державної реєстрації прав передбачені вказаним Законом державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно не проводили, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно з внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором не проводилась, державні реєстратори (стаття 9 Закону) ще не існували та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (стаття 10 Закону) не був створений та не функціонував.

У зв`язку з чим, Пунктом 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону 1878-VI законодавець передбачив, що державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному цим Законом, здійснюватиметься з 01.01.2013.

Таким чином, вбачається, що реєстратор БТІ, який станом на 2011 рік не був державним реєстратором, при здійсненні реєстраційних дій у 2011 році в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, не мав правових підстав керуватися порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно, визначеним цим Законом та проводив реєстраційні дії на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 (в редакції від 01.10.2010, яка є актуальною на час вчинення реєстраційних дій).

Тобто, тільки з 01.01.2013 на законодавчому рівні встановлено єдиний момент виникнення прав на нерухоме майно.

Моментом виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації з 01.01.2013 є момент їх реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно органом державної реєстрації прав. В свою чергу, датою і часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата і час реєстрації відповідної заяви в органі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на момент оформлення права власності позивача на предмет іпотеки 31.01.2011, момент виникнення права власності на цей об`єкт нерухомого майна не залежав від моменту проведення реєстраторами БТІ державної реєстрації права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, тому що положення частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України та положення частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розпочали правове регулювання моменту виникнення права власності на об`єкти нерухомого майна з 01.01.2013 на підставі приписів пунктів 1 та 2 Розділу ІІ. Прикінцеві та перехідні положення Закону 1878-VI, після створення системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, початку функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та початку проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону № 1878-VI.

Право власності позивача на предмет іпотеки виникло не з моменту проведення реєстратором відповідача державної реєстрації речових прав за Позивачем - 20.04.2011 а відповідно до положень частини 1 статті 334 ЦК України та частини 1 статті 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції станом на 27.01.2011 - з 31.01.2011, тобто, з моменту оформлення та видачі державним нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю. свідоцтва, р.№ 5-236, яке засвідчило укладення договору відчуження та набуття права власності Позивача на предмет іпотеки.

Цього ж висновку дійшла постійна колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові Верховного Суду від 04.07.2019 та зазначила, що фактом, який встановлений судом по справі є те, що 31.01.2011 ТОВ «Компанія «Партнер», у зв`язку з невиконанням ТОВ «Декуріон» зобов`язань за договором, переоформило на себе право власності на об`єкт, у результаті чого отримало свідоцтво від 31.01.2011, № 5-236.

Суд вважає встановленим та доведеним матеріалами справи, що відповідач не має відношення до моменту та факту виникнення речових прав позивача на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 , також тому, що погашення грошового зобов`язання ТОВ «Декуріон» перед позивачем у розмірі, що дорівнює вартості майна, визначеного під час виконавчого провадження - 1501400,00 гривень відбулося у результаті вольових дій позивача, а саме - надання позивачем згоди державному виконавцю на придбання предмету іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна листом ТОВ «Компанія «Партнер» № 4 від 20.01.2011, як зазначено в акті № 17827287 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що не заперечується позивачем, а не у результаті вчинення 20.04.2011 реєстратором відповідача відповідних реєстраційних (облікових) дій.

Позивач також стверджує, що за умови відмови відповідача у державній реєстрації права власності позивача на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, процедура погашення заборгованості ТОВ «Декуріон» перед ТОВ «Компанія «Партнер», на умовах іпотечного договору та згідно приписів Закону України «Про іпотеку», не була б завершена.

Проте, матеріали справи не містять документального підтвердження оскарження позивачем факту реєстрації за ним права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна реєстратором відповідача.

Позивач не ставить перед судом питання захисту своїх прав шляхом визнання незаконною реєстраційну дію (реєстрацію прав), що вчинена 20.04.2011 за заявою позивача та на підставі наданого ним відповідачу нотаріального свідоцтва від 31.01.2011, р.№ 5-236 щодо нежитлових приміщень підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1.

Положення частини 7 статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка з`явилася тільки у редакції Закону від 04.02.2019 передбачає, що завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем).

Натомість, на момент реєстрації права власності позивача, а саме 20.04.2011, діяла редакція Закону України «Про іпотеку» від 08.03.2011, в якій не вказаний момент завершення процедури погашення заборгованості на умовах іпотечного договору, на який посилається позивач.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, позивач не може посилатися на момент державної реєстрації права власності 20.04.2011 як на момент завершення процедури погашення заборгованості на умовах іпотечного договору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку», в редакції станом на 27.01.2011, іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

27.01.2011 державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а також складений відповідний акт № 17827287 від 27.01.2011 про реалізацію предмета іпотеки.

31.01.2011 на підставі акта № 17827287 від 27.01.2011 державним нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю. оформлено та видано свідоцтво, р.№ 5-236, яке посвідчує право власності позивача на предмет іпотеки.

Суд вважає, що вказані докази та наведені обставини належним чином підтверджують факт реалізації предмета іпотеки на користь позивача та свідчать, що процедура погашення заборгованості ТОВ «Декуріон» перед ТОВ «Компанія «Партнер», на умовах іпотечного договору була завершена 31.01.2011 та не пов`язана із проведенням відповідачем реєстраційних дій 20.04.2011.

Позивач вважає, що реєстратор відповідача повинен був відмовити йому з підстав, що заявлене право вже зареєстроване. В такому разі позивач вважає, що матеріальна шкода йому б завдана не була.

Однак, суд зазначає, що за проведенням державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна до відповідача звернувся саме позивач та надав у якості правовстановлюючого документу нотаріальне свідоцтво про придбання предмету іпотеки. Вказане нотаріальне свідоцтво було видано без врахування факту існування іншого комплекту правовстановлюючих документів на спірний об`єкт нерухомості - іпотечного договору № 16-03-14 від 28.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Літвіновою Я.М., р.№ 683, договору про внесення змін до іпотечного договору від 27.02.2009, посвідченим приватним ХМНО Літвіновою Я.М., р.№ 865, укладених між ОСОБА_3 та АКБ «Меркурій».

При проведенні реєстратором відповідача реєстрації права власності 20.04.2011 така підстава для відмови у її проведенні була відсутня, тому що заявлене право за позивачем ще не було зареєстровано. Вказане право власності мало іншого суб`єкта - ТОВ «Компанія «Партнер», іншу підставу набуття права власності - свідоцтво від 31.01.2011, видане державним нотаріусом та відмінні технічні характеристики об`єкта нерухомого майна, право на яке було заявлено на реєстрацію.

Крім того, факт проведення за ТОВ «Компанія «Партнер» реєстрації права власності на предмет іпотеки позивачем, починаючи з 20.04.2011 та до теперішнього часу, не оскаржувався та рішенням суду, яке набрало законної сили, протиправним або недійсним не визнавався.

В свою чергу, законне та обґрунтоване рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 924/153/17.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.12.2018 у справі № 920/31/18, у спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки Відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Проте, всупереч вимогам закону позивач не довів належними та допустимими доказами наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між матеріальною шкодою, про заподіяння якої діями відповідача стверджує позивач та реєстраційними діями реєстратора відповідача від 20.04.2011.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини».

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 920/316/17.

На підставі викладеного, судом встановлено, що між завершенням процедури погашення заборгованості ТОВ «Декуріон» перед ТОВ «Компанія «Партнер» 31.01.2011, погашенням грошового зобов`язання ТОВ «Декуріон» перед позивачем за рахунок вартості предмета іпотеки, визначеної під час виконавчого провадження у розмірі, що дорівнює - 1501400,00 гривень і наступним проведенням 20.04.2011 реєстратором КП «Харківське МіськБТІ» Кобиляцькою А.А. державної реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на предмет іпотеки відсутній такий обов`язковий елемент складу цивільного правопорушення як безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Свої позовні вимоги ТОВ «Компанія «Партнер» також обґрунтовує тим, що завдана йому шкода в розмірі 1995863,10 гривень, де: 1501400,00 гривень - майнова шкода; 360986,85 гривень - інфляційні; 133476,25 гривень - 3% річних, стала наслідком поведінки відповідача, яка полягає також у заміні реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна з 21926894 на 33475928 під час здійснення 20.04.2011 державної реєстрації права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23 загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1.

Втім, господарський суд Харківської області у рішенні від 17.04.2019 у справі № 922/247/19, на яке посилається позивач, між іншим, зазначив, що присвоєння відповідачем об`єкту нерухомого майна нового реєстраційного номеру, враховуючи те, що державна реєстрація відбулася, само по собі не вплинуло на наявність та обсяг прав позивача як власника та володільця нерухомості.

Після звернення позивача до приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевоі О.О. із заявою про державну реєстрацію права власності на спірне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 20.02.2013 приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № І, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва, посвідченого 31.01.2011 державним нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю., р.№ 5-236 та відкрито розділ - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1. Реєстрація проведена шляхом перенесення до Державного реєстру речових прав усіх відомостей запису № 33475928 і створення нового розділу щодо вказаних вище нежитлових приміщень.

Відповідно до пунктів 3, 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 14.12.2012 № 1844/5, (в редакції від 01.01.2013), відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно використовувались державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації прав в Державному реєстрі прав. У випадку встановлення таких прав державний реєстратор переносив до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об`єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об`єкта.

Згідно з пунктом 92 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 (в редакції від 01.01.2013), під час розгляду заяви про державну реєстрацію, відповідно до якої державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав заявлено вперше, державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно для перенесення записів під час проведення державної реєстрації права власності на таке майно.

Таким чином, судом встановлено та позивачем не спростовано того факту, що починаючи з 20.02.2013 - обліковий номер 1 є єдиним ідентифікатором вказаного об`єкта нерухомого майна, а запис в Реєстрі прав власності під номером 33475928 є погашеним шляхом перенесення відомостей про об`єкт нерухомості до Державного реєстру прав. Реєстраційний номер об`єкту нерухомості 33475928 втратив свою актуальність та не може вважатися належним ідентифікатором спірного об`єкту нерухомого майна та створювати правові наслідки.

Також, судом встановлено, що при зверненні до відповідача позивач разом із заявою про державну реєстрацію надав правовстановлюючий документ - свідоцтво, р.№ 5-236 від 31.01.2011, оформлене та видане державним нотаріусом 1-ї ХДНК Грошевою О.Ю., в якому містилася недостовірна інформація про належність права власності на предмет іпотеки ТОВ «Декуріон» на підставі рішення господарського суду Харківської області № 29/506-08 від 13.11.2008. Матеріалами справи підтверджено, що вказане рішення суду на момент видачі нотаріального свідоцтва від 31.01.2011, р.№ 5-236 вже було скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2010 по справі № 29/284-10 (новий розгляд справи № 29/506-08), якою постановлено нове рішення, у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до приписів абзацу 3 пункту 2.2. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 (редакція від 01.10.2010, актуальна на час вчинення реєстраційних дій) - відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе заявник.

Відповідно до частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2019 у справі №640/18410/15-ц зазначено, що ТОВ «Компанія «Партнер» повинно було засумніватися у праві ТОВ «Декуріон» на відчуження цього майна.

ТОВ «Компанія «Партнер», проявивши розумну обачність, могло і повинно було знати про те, що спірне майно вибуло з володіння власника з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів його добросовісність під час набуття ним спірного майна у власність.

Таким чином, позивач не є добросовісним набувачем права власності на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б, 2-го поверху № 14-:-17, 19-:-23, загальною площею 340,8 кв.м у будівлі літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1 .

Недобросовісність набуття позивачем вказаного об`єкта нерухомого майна встановлена рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2017, підтверджена ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2017 та постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2019 у справі № 640/18410/15-ц.

При зверненні до відповідача він надав для проведення реєстрації речових прав правовстановлюючий документ, який містив недостовірні відомості.

Тому, відповідно до приписів вище вказаних нормативно-правових актів, позивач є саме тією особою, яка несе повну відповідальність за достовірність і повноту інформації, наданої їм відповідачу по справі у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах, та за результати розгляду відповідачем вказаної заяви.

За результатами аналізу актуальної практики розгляду Верховним Судом вказаної категорії справ, суд, при ухваленні вказаного рішення враховує відповідну практику Верховного Суду, зокрема Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.06.2020 у справі № 906/585/19.

Верховний Суд у своєму рішенні (п.61) наголосив, що суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Вказані та аналогічні за змістом положення щодо офіційного визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно також містяться у п.1.2. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухома майно, який діяв станом на 20.04.2011.

Тому твердження позивача, що відповідач своїми діями зі створення облікового реєстраційного запису та заміни ідентифікаційного (облікового) номеру об`єкта нерухомого майна з 21926894 на 33475928 створив факт набуття, зміни або припинення речових прав позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна та завдав позивачу цими діями матеріальну шкоду у розмірі вартості предмета іпотеки не відповідає дійсності, суперечить приписам вказаних вище нормативно-правових актів та зазначеній усталеній практиці Верховного Суду.

Верховний Суд у вказаному рішенні (п.63) також дійшов висновку та звернув увагу на те, що ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації, а тим більше тлумачити факт державної реєстрації як підставу виникнення такого права є логічною та юридичною помилкою, намаганням підмінити поняття причини та наслідку.

Судом встановлено, що саме діями ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард», ТОВ «Декуріон» та ТОВ «Компанія «Партнер» створений паралельний пакет правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна за умови існування іншої дійсної ланки правовстановлюючих документів, які встановлюють та підтверджують право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна іншої особи - ОСОБА_1 після ПАТ банк «Меркурій» та ОСОБА_3 .

Реєстраційні (облікові) дії відповідача від 20.04.2011 за своєю правовою природою є похідними від дій власників вказаного об`єкту нерухомого майна, не створили фактів набуття, зміни або припинення речових прав позивача на вказаний об`єкт нерухомого майна та не завдали йому матеріальної шкоди у розмірі вартості предмету іпотеки - вказаного об`єкту нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Компанія «Партнер» є необґрунтованими та такими, що не підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим в їх задоволенні належить відмовити повністю.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторонни у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до наданої до суду копії рішення господарського суду Харківської області від 20.03.2013 у справі № 922/393/13-г убачається, що сторонами по вказаній справі були ПАТ банк «Меркурій» (позивач), ТОВ «Декуріон» (перший відповідач), ТОВ «Компанія «Партнер» (другий відповідач). На стороні другого відповідача у розгляді цієї справи приймав участь його представник Караван Р.В. на підставі довіреності від 21.01.2013. Відповідно до змісту вказаного рішення суду встановлено, що станом на дату його постановлення, а саме - 20.03.2013 ТОВ «Компанія «Партнер» було обізнано про наявність права власності іншої особи - ПАТ банк «Меркурій» на спірний об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У цьому разі строк позовної давності для позивача сплив 20.03.2016.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення кінцевих вигодоодержувачів юридичних осіб та публічних діячів» від 14.10.2014 № 1701-VII, зокрема, частини 1, 2 та 5 статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в наступній редакції:

«Стаття 28. Надання інформації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з Державного реєстру прав.

1. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною.

2. Для фізичних та юридичних осіб інформація з Державного реєстру прав надається виключно за об`єктом нерухомого майна в електронній формі через офіційний веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав, чи в паперовій формі шляхом подання заяви особисто або пересилання поштового відправлення органам державної реєстрації прав та нотаріусам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

5. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, є офіційною та використовується відповідно до законодавства».

Вказаний Закон набрав чинності 25.11.2014 та інформація про зареєстровані речові права на об`єкти нерухомого майна стала відкритою та загальнодоступною невизначеному колу осіб. Тому, убачається що з моменту набрання чинності вказаним Законом, позивач набув можливість отримати вказану інформацію щодо наявності речових прав інших осіб на належний йому об`єкт нерухомого майна.

Приписами частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України граничний строк загальної позовної давності щодо можливості звернення позивача із позовними вимогами до відповідача, що ґрунтуються на правовідносинах з реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, сплив 25.11.2017.

Приписами частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, не зважаючи на встановлення судом спливу позовної давності щодо можливості позивача звернення до відповідача із зазначеними позовними вимогами, суд вважає, що клопотання відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки в позові судом відмовлено з підстав його необґрунтованості по суті.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами статті 129 ГПК України, у зв`язку з чим судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 124, 129, 129-1 Конституції України, статтями 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 236, 237, 238, 240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "13" серпня 2020 р.

Суддя А.М. Буракова