номер провадження справи 5/98/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 Справа № 908/1443/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Фізичної особи-підприємця Коротенко Ірини Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Самолук Ігоря Володимировича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про стягнення 7 020,54 грн.

Без участі представників сторін

ВСТАНОВИВ:

09.06.2020 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Коротенко Ірини Олексіївни від 03.06.2020 р. за вих. №03/06/20/1 (вх. №1558/08-07/20 від 09.06.2020 р.) до Фізичної особи-підприємця Самолук Ігоря Володимировича про стягнення 7020,54 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 р. справу №908/1443/20 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 15.06.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/252/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи по суті розпочато з 13.07.2020 р. Ухвалою від 13.07.2020р. судом оголошено перерву у судовому засіданні до 06.08.2020р. В засіданні 06.08.2020р. судом прийнято рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з позовної заяви позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між ФОП Коротенко І.О., ФОП Самолук І.В. та ПрАТ "АБІНБЕВ ЕФЕС Україна" укладено договір №UA_93_3863 про експлуатацію обладнання від 15.10.2015 р. На виконання умов вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв обладнання, що підтверджується актом приймання-передачі. Позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути обладнання, однак відповідач обладнання не повернувся у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача балансову вартість втраченого обладнання в сумі 3 510,27 грн. та штрафні санкції в сумі 3 510,27 грн. На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 16, 207, 256, 2587, 506, 526, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 193, 216, 218 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не надіслав, хоча був належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи шляхом надсилання на його юридичну адресу ( АДРЕСА_2 ) відповідних ухвал суду.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2015 між фізичною особою-підприємцем Коротенко І.О. (яка іменується - "Дистриб`ютор"), фізичною особою-підприємцем Жадан Н.В. (яка іменується - "Торгова точка") та Приватним акціонерним товариством "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (яка іменується - Компанія) укладено договір ЦА_93_3863 про експлуатацію обладнання від 17.05.2018 (далі - Договір), з якого вбачається, що власником спірного майна є Публічне акціонерне товариство "САН ІНБЕВ Україна".

Згідно умов Договору, з метою збільшення обсягу продажів пива та енергетичних напоїв Компанія передала Дистриб`ютору для подальшої передачі ним Торговій точці холодильне обладнання, обладнання для розливу пива з КЕГ, операційне торгівельне обладнання та рекламні матеріали (надалі за текстом Обладнання), за погодженням із дозволу Компанії.

Відповідно до п. 1.1 Договору Дистриб`ютор зобов`язується за окремою письмовою згодою Компанії (в акті приймання-передачі) передати Торговій точці, а Торгова точка зобов`язується експлуатувати таке Обладнання для реалізації з його використанням виключно Товару та - відповідно до умов цього Договору повернути таке Обладнання Дистриб`ютору або Компанії в тому ж стані, в якому Торгова точка отримувала таке Обладнання з урахуванням його нормативного зносу.

Відповідно до п. 1.3 Договору обсяги та кількість Обладнання, яке необхідне Торговій точці, визначається Дистриб`ютором за погодженням Компанії, в залежності від наявності Обладнання у Дистриб`ютора.

Відповідно до п. 2.1 цього Договору акт приймання-передачі Обладнання, попередньо погоджується Компанією шляхом їх підписання уповноваженим представником Компанії та скріплення печаткою Компанії, і лише після цього підписуються уповноваженими представниками Сторін. За відсутності описаного вище погодження Компанії Дистриб`ютор не має права передавати Торговій точці зазначене у відповідному акті Обладнання, а Торгова точка не має права приймати таке Обладнання від Дистриб`ютора.

Відповідно до пункту п. 2.2 даного Договору холодильне Обладнання передається Дистриб`ютором Торговій точці за актами приймання-передачі з вказівкою у них найменування, переліку, моделі, серійного номеру (за наявності), року виробництва Обладнання, відповідної вартості та кількості Обладнання. Акт приймання-передачі Обладнання Торговій точці мають бути погодженні Компанією у порядку, описаному у п. 2.1 цього Договору. У випадку порушення умов про описане погодження Компанії, Дистриб`ютор та Торгова точка повинні (кожен окремо) сплатити Компанії штраф у розмірі, описаному в п. 2.1 цього Договору, та повернути Компанії таке Обладнання.

Відповідно до п. 1.7 Договору за пошкодження та/або втрату Обладнання Торгова точка несе відповідальність перед Дистриб`ютором, крім визначених цим Договором випадків, у яких Торгівельна точка несе відповідальність перед Компанією.

На виконання умов даного Договору за Актом приймання-передачі Обладнання № 93_6382 від 16.05.2017, за умовами якого Дистриб`ютор передав, а Торгова точка прийняла Обладнання в експлуатацію: холодильну шафу FVS FV 500, Чернігівське, 2006 /4), у кількості 1 (одна) штука, заводський №: RU500304990 вартістю (відновою вартістю) 3510,27 грн., у задовільному стані, місце розташування: вул. Кирова, 63, кіоск №110.

Акт містить підписи Позивача та Відповідача, а також штамп Компанії № 33 та підписом менеджера з продажів Красюк О.М. Жодних претензій або застережень щодо обладнання Відповідач не висував.

Позивач 22.05.2020 направив и на адресу Відповідача Вимогу про повернення обладнання № 21/05/20/8 від 21.05.2020р.

Дослідивши у судовому засіданні вказану Вимогу про повернення обладнання суд зазначає, що вона має наступний зміст:

«Між ФОП Коротенко Іриною Олександрівною (надалі - Дистриб`ютор) та ФОП Самолуком Ігорем Володимировичем (надалі - Торгова точка) за згодою та дозволом ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА» або ПРАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» (яке є правонаступником ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА») (надалі -Компанія) було укладено Договір ТДА 933863 про експлуатацію обладнання від 15.10.2015 (надалі за текстом - Договір).

п. 4.1 цього Договору передбачено, що Дистриб`ютор має право в будь-який момент часу висунути Торговій точці письмову вимогу про повернення Обладнання Дистриб`ютору. Така вимога є обов`язковою для виконання Торговою точкою за умови, що вона містить погодження Компанії, у вигляді підпису уповноваженого представника Компанії, скріпленого печаткою Компанії. Торгова точка повинна виконати таку вимогу у вказаний у ній строк та зобов`язана повернути Обладнання Дистриб`ютору, який прибуває до Торгової точки для отримання Обладнання. В такому випадку повернення Обладнання Торговою точкою Дистриб`ютору оформлюється актом приймання-передачі, якій має бути до моменту його підписання Торговою точкою і Дистриб`ютором попередньо погодженим Компанією шляхом його підписання уповноваженою особою Компанії та скріплення печаткою Компанії.

Дистриб`ютор вимагає від Торгової точки відповідно до цього Договору повернути « 16 » травня 2020р., наступне Обладнання:

1)відповідно до акту прийому-передачі Обладнання № 936382 від 16.05.2017:

FVS FV 500, Чернігівське, 2006 /4), заводський №: RU500304990.

Для отримання від Торгової точки вказаного вище обладнання Дистриб`ютор у зазначену вище дату прибуде до Торгової точки та за вказаними вище адресами розташування Обладнання".

На вимозі містить підпис та печатка ФОП Коротенко І.О., відмітка про погодження і надання дозволу від Третьої особи (Компанії) та підпис менеджера штамп № 35 Компанії.

Доказів отримання вказаної вимоги Відповідачем Позивач суду не представив.

Позивач стверджує, що на дату звернення з цим позовом до суду Відповідач обладнання не повернув, неможливість повернення переданого Обладнання Торговою точкою або документальне підтвердження повернення Торговою точкою Дистриб`ютору Обладнання відповідно до вимог зазначених в Договорі вказує на приховування обставин щодо втрати Обладнання переданого Позивачем Відповідачу. Балансова вартість втраченого майна відповідно до актів приймання - передачі становить: 3510,27 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму компенсації в розмірі балансової вартості втраченого обладнання відповідно до актів приймання-передачі 3 510,27 грн. та штрафні санкції за втрату обладнання в розмірі 3 510,27 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази з огляду на предмет та підстави позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, за ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу й інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

З огляду на умови укладеного між сторонами договору №ЦА_93_3863 від 15.10.2015 про експлуатацію обладнання суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується та не спростовано Відповідачем факт отримання ним для експлуатації 1 одиниці обладнання.

Згідно з п. 4.1 укладеного між сторонами Договору Дистриб`ютор має право в будь-який момент часу висунути Торговій точці письмову вимогу про повернення Обладнання Позивачу. Така вимога є обов`язковою для виконання Торговою точкою за умови, що така вимога містить погодження Компанії у вигляді підпису уповноваженого представника Компанії, скріпленого печаткою/штампом Компанії. Торгова точка повинна виконати таку вимогу у вказаний у ній строк та зобов`язана повернути обладнання Дистриб`ютору, який прибуває до Торгової точки для отримання Обладнання. В такому випадку повернення Обладнання Торговою точкою Дистриб`ютору оформлюється актом приймання-передачі, який має бути до його підписання Торговою точкою і Дистриб`ютором попередньо погодженим Компанією шляхом його підписання уповноваженим представником Компанії та скріпленим печаткою/штампом Компанії. За відсутності описаного вище погодження Компанії Торгова точка не має права повертати Дистриб`ютору зазначене у відповідному акті Обладнання.

Відповідно до п. 4.3 Договору Торгова точка несе ризик випадкового знищення та/або випадкового пошкодження (псування) Обладнання з моменту отримання Обладнання від Дистриб`ютора і до моменту його повернення Компанії або Дистриб`ютору.

Згідно п. 4.4. Договору, в разі повної втрати Обладнання внаслідок викрадення, пожежі, повені, Торгова точка зобов`язується надати Дистриб`ютору Бо Компанії видане уповноваженими органами державної влади (зокрема, органами МВС, МНС) документальне підтвердження його ати. В цьому випадку Торгова точка не звільняється від відповідальності, передбаченої цим Договором, крім випадків, коли Компанія "прийме рішення про звільнення Торгової точки від такої відповідальності.

Відповідно до п. 4.5 Обладнання, яке передане Торговій точці, Торгова точка зобов`язана повернути Дистриб`ютору (а у випадках, передбачених цим Договором - Компанії) в стані, в якому воно було отримано з урахуванням його нормативного зносу, протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимог про таке повернення. Вимога може бути подана письмово або засобами факсимільного зв`язку. В цьому випадку повернення Обладнання Торговою точкою Дистриб`ютору оформлюється відповідним актом приймання-передачі між Дистриб`ютором та Торговою точкою, який в обов`язковому порядку має бути попередньо погоджений підписом уповноваженого представника Компанії та скріплений печаткою Компанії.

Відповідно до п. 4.6 цього Договору у випадку закінчення строку дії Договору, припинення строку його дії, його розірвання, Торгова точка повинна повернути Дистриб`ютору Обладнання протягом 3 календарних днів з дня закінчення строку дії цього Договору, припинення строку його дії, його розірвання. В цьому випадку повернення Обладнання Торговою точкою Дистриб`ютору оформлюється відповідним актом приймання-передачі між Дистриб`ютором та Торговою точкою, який в обов`язковому порядку має бути попередньо погоджений підписом уповноваженого представника Компанії та скріплений печаткою/штампом Компанії.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач за погодженням з Компанією відповідно до вимог п. 4.1 Договору висунув Відповідачу письмову вимогу про повернення трьох одиниць обладнання, проте належних та допустимих доказів отримання Відповідачем вказаної вимоги Позивач суду не надав.

Не надано Позивачем також і доказів прибуття його представників за вказаними у вимозі дату (16.05.2020р.) та адресою експлуатації обладнання, а також доказів того, що обладнання не знаходиться у відповідача, ним втрачено або пошкоджено, відповідно до умов п. 4.1, 4.4 Договору.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 5.2 Договору у випадку втрати Обладнання, Торгова точка повинна відшкодувати особі, якій має здійснювати повернення втраченого обладнання (Компанії або Дистриб`ютору) вартість втраченого Обладнання та сплатити такій особі штраф у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого Обладнання.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що оскільки Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів втрати Відповідачем переданого йому Позивачем для експлуатації обладнання загальною балансовою вартістю відповідно до акту приймання-передачі 3 510,27 грн. , відсутні і підстави для застосування штрафу.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

З огляду на викладене, враховуючи основні засади судочинства, в тому числі але не виключно принципи: верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності, а також необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами обох сторін, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача вартості втраченого Обладнання в розмірі 3 510,27 грн. та штрафу у розмірі 100% вартості (відновної вартості) втраченого Обладнання в розмірі 3 510,27 грн., є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, в тому числі по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн., покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.