СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Справа № 922/3268/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю:

прокурора прокуратури Харківської області - Ткаченко К.О., посвідчення №036249;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області (вх. №3372 Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у справі № 922/3268/19

за матеріалами позовної заяви Заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Первомайськ в інтересах держави, в особі Врадіївської районної ради Миколаївської області, смт. Врадіївка; Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області, смт. Врадіївка та Комунального некомерційного підприємства "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області, смт. Врадіївка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп", м. Харків

про стягнення 99333,78 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави, в особі Врадіївської районної ради Миколаївської області; Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області та Комунального некомерційного підприємства "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської областіз позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь третього позивача безпідставно набуті кошти в сумі 99333,78 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у справі №922/3268/19 повернуто позовну заяву разом з доданими до неї документами заступнику керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, м. Первомайськ.

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області з вказаною ухвалою суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтуванні апеляційної скарги вказує, що Первомайською місцевою прокуратурою Миколаївської області дотримано підстави для представництів інтересів держави і суспільства в суді в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" з огляду на доведення прокуратурою бездіяльності Врадіївської районної ради Миколаївської області; Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області та Комунального некомерційного підприємства "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області щодо звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03 серпня 2020 року клопотання заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області та прокуратури Миколаївської області задоволено; поновлено провадження у справі № 922/3268/19; призначено розгляд апеляційної скарги заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у справі № 922/3268/19 на 12 серпня 2020 року о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду, за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132.

У судове засідання, яке відбулось 12 серпня 2020 року, з`явився представник прокуратури Харківської області. Інші учасники спору у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На початку судового засідання колегія суддів встановила надходження від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№7418) у зв`язку з неможливістю його участі у судовому засіданні з огляду на незадовільний стан здоров`я. На підтвердження цих обставин представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" надано консультаційний висновок спеціаліста з відображенням діагнозу- остеохондроз.

Згідно до ч. 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з тим, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п. Господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Втім, звертаючись з відповідними клопотаннями представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" не надано документального підтвердження обставини неможливості виконання певних дій з огляду на незадовільний стан здоров`я. Так, представником надано лише консультаційний висновок спеціаліста з відображенням діагнозу- остеохондроз. Однак вказаний документ підтверджує лише діагноз особи, а не її непрацездатність. У рекомендаціях лікаря не вказується про необхідність обмеження руху або дотримання певного режиму.

Вказане підтверджує недоведення представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" неможливості його участі у судовому засіданні з огляду на незадовільний стан здоров`я.

Крім того, Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" не було позбавлено права забезпечити явку іншого свого представника в судове засідання.

Оскільки представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" не надано належних доказів неможливості його участі у судовому засіданні з огляду на незадовільний стан здоров`я, так і неможливості забезпечення явки у судове засідання іншого представника, а отже, не надано належних доказів неспроможності забезпечення представництва своїх інтересів у суді, визначені стороною причини неявки не є поважними в порядку ст. ч. 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з чим колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" про відкладення розгляду справи.

Одночасно представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" подано клопотання про залишення апеляційної скарги без розгляду у звязку з її пред`явленням неналежною особою (вх.№7418).

В обгрунтуванні заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" вказує про підписання апеляційної скарги заступником керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, в той час як положеннями статті 13 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що саме керівник окружної прокуратури представляє окружну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями;

Одночасно заяник, посилаючись на постанову Верховного суду у справі №819/478/17 від 27 травня 2020 року, вказує, що Законом України "Про прокуратуру" не передбачено можливості керівника регіональної органу прокуратури делегувати повноваження щодо представництва регіональної прокуратури у взаємовідносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 11 цього Закону.

Розглядаючи відповідне клопотання колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Межі повноважень прокурора передбачені як Господарським процесуальним кодексом України, так і Законом України "Про прокуратуру".

Згідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Повноваження прокурора передбачені ч. 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У наведених випадках прокурор виконує функцію представництва інтересів держави, яка є його конституційним обов`язком.

Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено статтею 24 Закону України "Про прокуратуру" у редакції на час пред`явлення позову. Право подання позовної заяви (заяв, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про прокуратуру" функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у статті. 15 цього Закону.

За змістом статті 10 Закону України "Про прокуратуру" у системі прокуратури діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя. При цьому прокурори мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі (статті 15 Закону України "Про прокуратуру").

Пунктом 6.1 наказу Генеральної прокуратури України №186 від 21.09.2018 "Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень" визначено, що позови (заяви) слід надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його першого заступника та заступників, керівників регіональних і місцевих прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

У зв`язку з цим не можна ототожнювати статус прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, зі статусом представника в адміністративному процесі, а тому посилання заявника на постанови Верховного суду в адміністративних справах №819/478/17 від 27.05.2020, №819/198/17 від 25.09.2019 не є релевантними, оскільки у зазначених справах позовна заява подана на захист прав, свобод та інтересів прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а не на виконання прокурорської функції представництва інтересів в суді (п. 25 постанови від 25.09.2019, п. 28 постанови від 27.05.2020).

Види представництва сторін у суді, врегульовані ст. ст. 56-61 Господарського процесуального кодексу України, передбачають обов`язковий порядок правових відносин між представником і особою, яку він представляє. Повноваження ж прокурора при здійсненні представництва інтересів держави в суді визначені статтею 53 Господарського процесуального кодексу України.

Здійснюючи представництво інтересів держави, прокурор не обмежений волею суб`єкта, від імені якого він представляє інтереси держави, і діє автономно, незалежно від нього, окрім випадків, встановлених законом (ч, 2 статті 55 Господарського процесуального кодексу України).

У даній справі прокурор реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави та позов подано виключно з цією метою, а не для захисту особистих прав та інтересів Миколаївської місцевої прокуратури області як юридичної особи.

Таким чином, слід розмежовувати прокуратуру в організаційних зносинах з державними органами, як юридичну особу, де оскаржуються дії її службових осіб (надання чи ненадання відповіді на звернення тощо), як роботодавця (щодо звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника), як в ході організаційно-господарської роботи (стороною договорів щодо ремонту приміщень прокуратур, поставки газу тощо) так і в ході виконання її конституційних функцій, як органу держави, зокрема щодо здійснення представництва інтересів держави в суді.

У першому випадку - як юридичну особу - прокуратуру представляє її керівник, в разі його відсутності перший заступник, в разі його відсутності відповідний заступник (ст. 9, ст. 11, ст.13 Закону України "Про прокуратуру"). Більше того, юридичними особами є лише Офіс Генерального прокурора та обласні прокуратури.

А в другому випадку - як орган держави - функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, якими є, у тому числі: керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури;перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури.

Статтею 24 Закону України "Про прокуратуру" визначені особливості здійснення окремих форм представництва інтересів громадянина або держави в суді

Так, у ч.1 даної статті зазначено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Положеннями частини 3 даного Закону встановлено, що право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Оскільки позов заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області заявлений, з підстав наведених у другому випадку, тобо спрямований на виконання конституційних функцій, як органу держави, останній не повинен бути підписаний виключно керівником.

У зв`язку з чим заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, як прокурору, який брав участь у судовому розгляді,наділений правом на подання апеляційної скарги в порядку частини 3 статті 24 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на наведене колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" про залишення апеляційної скарги без розгляду у звязку з її пред`явленням неналежною особою (вх.№7418).

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що ухвала Господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у справі № 922/3268/19 не відповідає нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Харківської області в інтересах держави, в особі Врадіївської районної ради Миколаївської області (далі - перший позивач); Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - другий позивач) та Комунального некомерційного підприємства "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області (далі - третій позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп" (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь третього позивача безпідставно набуті кошти в сумі 99333,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на те, що постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04 грудня 2018 року у справі №915/346/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 16 квітня 2019 року, визнано недійсними додаткові угоди №2 і №3 від 19 січня 2018 року до договору №17-221/1 постачання природного газу від 29 грудня 2017 року, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп", внаслідок чого відповідачу були безпідставно перераховані грошові кошти у розмірі 99333,78 грн, які прокурор й просить повернути.

Звертаючись із даним позовом до суду прокурор зазначив, що використання відповідачем безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес, а їх неповернення не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. Факт перерахування на адресу відповідача зайвих бюджетних коштів за угодами, що у судовому порядку визнані недійсними, порушило вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призвело до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливило раціональне та ефективне їх використання. Зазначене підриває фінансово-економічні основи держави та не сприяє забезпеченню виконання нею основних функцій та завдань. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

В якості обґрунтування повноважень щодо здійснення представництва інтересів держави в особі Врадіївської районної ради Миколаївської області, смт. Врадіївка; Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області, смт. Врадіївка та Комунального некомерційного підприємства "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області, смт. Врадіївка, заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області посилається на те, що даними особами до теперішнього часу не вживались заходи представницького характеру щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів, у зв`язку з чим, прокурор, керуючись статтею 23 ЗУ "Про прокуратуру" звернувся з даним позовом до суду.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором в порядку ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" внаслідок чого повернув позовну заяву в порядку п.4 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідна позиція обґрунтована тим, що

-сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів;

-відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви не може свідчити про наявність виключного випадку для представництва прокурора інтересів держави в суді.

Втім колегія суддів не погоджується з відповідною позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Зі змісту п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 цієї ж статті).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Згідно ч. 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 статті 55 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 вбачається, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Відтак, тлумачення п.3 ч.1 статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 статті 129 Конституції України).

Аналізуючи ч.3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" можна зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1)якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2)у разі відсутності такого органу.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №587/430/16-ц від 26 червня 2019 року прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

-якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

-у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 визначено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позовну заяву прокурором поданов особі Врадіївської районної ради, Врадіївської райдержадміністрації та КНГІ "Врадіївська центральна районна лікарня" у зв`язку із не виконанням ними своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді. Відповідно до п. п. 1.1, 1.3, 1.4, 5.1, 5.3 Статуту КНП "Врадіївська центральна районна лікарня", він є закладом охорони здоров`я і створений на базі комунального майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селища Врадіївської району. Засновником та власником підприємства є територіальна громада Врадіївського району в особі Врадіївської районної ради, його майно є комунальною власністю та формується за рахунок коштів місцевого та цільових коштів державного бюджетів. Отже, органом який у даному випадку має право представляти інтереси територіальної громади сіл та селища Врадіївського району є районна рада.

Таким чином прокурором правомірно визначено суб`єктний склад позивачів у спорі щодо застосування наслідків недійсності додаткової угоди №2 і №3 від 19 січня 2018 року до договору №17-221/1 постачання природного газу від 29 грудня 2017року, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-Груп"

В якості підтвердження повноважень щодо звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі Врадіївської районної ради, Врадіївської райдержадміністрації та КНГІ "Врадіївська центральна районна лікарня" прокурором зазначається про бездіяльність даних осіб у питанні застосування наслідків недійсності правочину у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на запит місцевої прокуратури Врадіївською районною радою 24 квітня 2019 року повідомлено про відсутність наміру звернутись з відповідним позовом до суду через передачу рішенням районної ради від 28 грудня 2012 року повноважень із здійснення контролю за діяльністю лікарняного закладу Врадіївській районній державній адміністрації. Водночас, згідно інформації Врадіївської районної державної адміністрації від 21 червня 2019 року райдержадміністрація не має наміру здійснювати судовий захист інтересів держави через відсутність відповідних коштів у кошторисі та наявність у лікарняного закладу повноважень самостійно вирішити питання щодо звернення до суду з позовом.

У листі від 16 липня 2019 року, надісланого на запит прокуратури №507 від 11 липня 2019 року, Комунальне некомерційне підприємство "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області вказало про скрутний фінансовий стан та прохало Первомайську місцеву прокуратуру Миколаївської області розглянути питання щодо можливості подання позову прокуратурою в інтересах держави.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що

-сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів;

-відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви не може свідчити про наявність виключного випадку для представництва прокурора інтересів держави в суді.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 визначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Тобто, Великою Палатою Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 підтверджено, що невжиття компетентним органом протягом розумного строку після отримання повідомлення від прокуратури заходів щодо самостійного подання позову, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу, та є самостіною підставою для представництва прокурор інтересів держави і суспільства відповідно статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

У даному випадку матеріалами справи свідчать, що у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Первомайською місцевою прокуратурою Миколаївської області надіслано Врадіївській районній раді Миколаївської області; Врадіївській районній державній адміністрації Миколаївської області та Комунальному некомерційному підприємству "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області надіслано повідомлення (запити) щодо питання подання даними особами позову до суду з даним позовом. У відповідях на такі повідомлення даними особами вказано про не вчинення ними дій, спрямованих на подання позову до господарського суду та відсутність фінансової можливості на реалізацію відповідних дій.

Відтак, Врадіївською районною радою Миколаївської області; Врадіївською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Комунальним некомерційним підприємством "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області особисто підтверджено не здійснення жодних дій, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом, та вказано про неможливість вчинення таких дій у подальшому в силу відсутності фінансової можливості на їх реалізацію.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеною з боку прокурора бездіяльність Врадіївської районної ради Миколаївської області; Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області та Комунального некомерційного підприємства "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2019 року Первомайською місцевою прокуратурою Миколаївської області надіслано Врадіївській районній раді Миколаївської області; Врадіївській районній державній адміністрації Миколаївської області та Комунальному некомерційному підприємству "Врадіївська центральна районна лікарня" Врадіївської районної ради Миколаївської області надіслано повідомлення про звернення до Господарського суду Харківської області з відповідним позовом.

Колегія суддів враховує, що можливість використання відповідачем безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес, а їх неповернення не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні. При цьому потенційно факт перерахування на адресу відповідача зайвих бюджетних коштів за угодами, що у судовому порядку визнані недійсними, порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює раціональне та ефективне їх використання. Зазначене підриває фінансово-економічні основи держави та не сприяє забезпеченню виконання нею основних функцій та завдань. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області з приводу дотримання прокуратурою процедури встановлення підстав для представництва, визначеної статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Ураховуючи наведене та зважаючи на передчасність висновків суду першої інстанцій щодо наявності правових підстав для повернення позовної заяви прокурора у цій справі, апеляційна скарга заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у справі № 922/3268/19 підлягає задоволенню, вказана ухвала скасуванню, а справа № 922/3268/19 - направленню до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі, у тому числі й сплачені за подання апеляційних та/або касаційних скарг, оскільки за результатами розгляду апеляційних скарг спір у даній справі не вирішено, має здійснюватися господарським судом, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги спір у даній справі не вирішено, розподіл судових витрат здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у справі №922/3268/19 скасувати.

Справу №922/3268/19 направити до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 13.08.2020.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.С. Хачатрян