ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" серпня 2020 р. Справа № 911/517/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бровакар", 07400, Київська область, місто Бровари, бульвар Незалежності, будинок 22 Б

до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес", 03115, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 121 В

в особі філії "Броварська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес", 07413, Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Соборна, будинок б/н

про стягнення 48 808,75 грн за договором про надання послуг з технічного обслуговування, шиномонтажу та поточного ремонту автомобілів № 30/19 від 06.08.2019

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бровакар" звернулось до господарського суду з позовом до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії "Броварська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з технічного обслуговування, шиномонтажу та поточного ремонту автомобілів № 30/19 від 06.08.2019 в розмірі 48 808,75 грн, з яких: 47 858,11 грн сума основного боргу, 17,31 грн пеня, 519,23 грн 3% річних та 414,10 грн інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо сплати вартості наданих послуг з обслуговування автомобіля та використаних запасних частин.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу після отримання даної ухвали надати суду заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та відзиву на позовну заяву.

Відповідач відзиву на позов не подав, про наявність заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив. Про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення № 564 та № 017 про вручення відповідачу 29.04.2020 копії ухвали про відкриття провадження у справі, які були направлені на юридичні адреси, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" та філії "Броварська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес".

19 травня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бровакар" на виконання вимог ухвали суду від 23.04.2020 надійшла заява з доказами направлення додатків, доданих до позовної заяви б/н від 24.02.2020, на адресу юридичної особи Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес".

Згідно із частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на всій території України було встановлено карантин, строк дії якого неодноразово продовжувався.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)", яким Розділ Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) ".

Водночас, 17.07.2020 набув чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким внесено зміни у пункт 4 Розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України шляхом викладення його в наступній редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Поряд з цим, згідно із пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 18.06.2020 № 731-IX, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Таким чином, враховуючи обмеженість строків розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, внесені Законом України від 18.06.2020 № 731-IX зміни в Господарський процесуальний кодекс України, відсутність відповідних заяв про інше, суд вирішив здійснити розгляд справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Між Приватною науково-виробничою компанією "Інтербізнес" в особі філії "Броварська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бровакар" (Виконавець) 06.08.2019 було укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування, шиномонтажу та поточного ремонту автомобілів № 30/19, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надавати послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів Замовника, перелік яких наведений у таблиці, що є додатком № 1 до цього договору, із зазначенням у ньому моделей, державного номеру та номеру кузова автомобілів, та забезпечення їх потрібними автозапчастинами (пункт 1.1 Договору).

На підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику послуг відповідно до умов цього договору Виконавцем складається Акт виконаних робіт (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору Замовник оплачує Виконавцю послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, а також отримані запчастини протягом 3-х банківських днів після підписання Акту виконаних робіт або видаткової накладної.

Пунктом 4.2 Договору узгоджено, що у випадку несвоєчасної оплати за цим договором, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,1% від вартості наданих послуг та наданих автозапчастин за кожний день прострочення, але не більше 50% суми, вказаної в наряді-замовленні.

Договір укладається терміном на 1 рік і діє з 06 серпня 2019 року по 05 серпня 2020 року (пункт 7.1 Договору).

Згідно додатку до договору № 30/19 від 06.09.2019 Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надавати послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів Замовника, а саме:

- Suzuki Grand Vitara; НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ;

- Daewoo Lanos НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; VIN НОМЕР_5 ;

- Skoda Octavia Tour; НОМЕР_6 ; VIN НОМЕР_7 ;

- Daewoo Lanos TF696; НОМЕР_8 ; VIN НОМЕР_9 ;

- Daewoo Lanos; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 .

Позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання умов договору ним були надані відповідачу послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобіля, про що 25.09.2019 було складено рахунок-фактуру № СФБ-000829 та Акт виконаних робіт № НЗБ-000765 на загальну суму 47 858,11 грн.

Позивач стверджує, що відповідач в порушення договірних зобов`язань за надані позивачем послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобіля не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 47 858,11 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією № 05/12/19-1 від 05.12.2019 про сплату існуючої заборгованості за надані послуги згідно договору № 30/19 від 06.08.2019.

Проте, відповідач не виконав в повному обсязі свого зобов`язання щодо здійснення оплати за отримані послуги, на претензію не відповів, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

За загальними положеннями цивільного законодавства зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно частини другої вказаної статті підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються і приписи статті 174 Господарського кодексу України: господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач, звертаючись з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором, в позовній заяві вказує на надання позивачем послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля, що підтверджується Актом виконаних робіт № НЗБ-000765 від 25.09.2019, про що складено рахунок-фактуру № СФБ-000829 від 25.09.2019, однак до матеріалів справи додано Акт виконаних робіт № НЗБ-000521 від 21.06.2019.

Відповідно до Акту виконаних робіт № НЗБ-000521 від 21.06.2019 позивачем (Виконавець) надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Рефріз" послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобіля Skoda Octavia, державний номер НОМЕР_12 , VIN НОМЕР_13 на загальну суму 11 043,53 грн.

З долученого позивачем рахунку-фактури № СФБ-000829 від 25.09.2019 вбачається, що він виставлений філії "Броварська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" за послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобіля на загальну суму 47 858,11 грн.

Отже, для розгляду даної справи важливим є вирішення питання щодо надання позивачем послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля за договором № 30/19 від 06.08.2019, відповідно наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача оплати за надання таких послуг.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачеві, натомість установлення обґрунтованості позову - обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з урахуванням норм статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України позивачем при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення вартості отриманих відповідачем послуг має бути доведено сам факт надання послуги відповідачу за спірним правочином.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній станом на момент надання послуг) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Згідно зі статтею 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій.

Відтак, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність боргу, а також встановлюють його розмір, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Саме акт виконаних робіт є тим первинним документом, на підставі якого виникає обов`язок сплати.

В ході розгляду спору судом встановлено, що на підтвердження своїх вимог позивач в позові посилається на Акт виконаних робіт № НЗБ-000765 від 25.09.2019, однак суду не надано відповідний акт.

Рахунок-фактура № СФБ-000829 від 25.09.2019 за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а він має лише інформаційний характер. Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Стосовно поданого позивачем договору про надання послуг з технічного обслуговування, шиномонтажу та поточного ремонту автомобілів № 30/19 від 06.08.2019 суд зазначає, що у загальному випадку договір не є первинним документом, оскільки договір - це домовленість двох чи більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України), тобто договір не фіксує факт здійснення господарської операції. Ним визначається порядок дій сторін при її здійсненні.

Крім того умовами вказаного договору обумовлено, що факт надання Виконавцем Замовнику послуг підтверджується складеним Виконавцем актом виконаних робіт, після підписання якого виникає обов`язок зі сплати отриманих послуг.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.02.2020 в справі № 908/771/19.

В матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують надання позивачем послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля за договором про надання послуг з технічного обслуговування, шиномонтажу та поточного ремонту автомобілів № 30/19 від 06.08.2019, заборгованість по оплаті яких заявлена до стягнення.

За таких обставин, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів факту надання позивачем послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля філії "Броварська" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" за договором № 30/19 від 06.08.2019, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення на користь позивача 47 858,11 грн заборгованості.

У зв`язку з недоведенністю та необґрунтованістю заявленої суми основної заборгованності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статями 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повний текст рішення складено та підписано: 13.08.2020