УХВАЛА

м. Київ

12.08.2020Справа № 910/11640/20

Суддя Господарського суду міста Києва Гулевець О.В., розглянувши

позовну заяву Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області (87541, Донецька обл., м. Маріуполь, бул. Меотиди, 1) в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Міське управління капітального будівництва» (87535, Донецька обл, м. Маріуполь, вул. Купріна, буд. 23, ідентифікаційний код 04011733)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК КЛАСИК» (04050, м. Київ, вул. Ю.Іллєнка, буд. 81 А, офіс 302-303)

про стягнення 388 953,12 грн

ВСТАНОВИВ:

Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області звернувся в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Міське управління капітального будівництва» до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК КЛАСИК» про стягнення 388 953,12 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення даного позову без руху, з огляду на наступне.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до пункту 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із ч.ч. 3-5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї з сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін.

Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї з сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції від 31.03.05).

Пункт третій частини першої статті 131 - 1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Суд виходить з того, що під "виключним випадком", за якого прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність є предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження,

- у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. У другому - коли відповідний орган відсутній.

При цьому:

- "нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається;

- "здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дії і рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною;

- "належність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З врахуванням вказаного вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Зазначені положення узгоджуються з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018. у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 20.09.2018р. по справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 26.02.2019 у справі №920/284/18.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Закон не передбачає права прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Як вбачається з позовної заяви, позов подано прокурором в інтересах держави в особі Комунального підприємства «Міське управління капітального будівництва», а позовні вимоги аргументовано тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБК КЛАСИК» не виконано зобов`язання за договором підряду №141/2018 від 12.10.2018, у звязку з чим має сплати штрафні санкції у розмірі 399 953,12 грн.

В обґрунтування позову, прокурором зазначається про порушення інтересів держави у освітній та бюджетній сферах, проте компетентним органом щодо захисту інтересів у бюджетній сфері є КП «Міське управління капітального будівництва».

Оскільки КП «Міське управління капітального будівництва» не вжито заходів до стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору підряду №141/2018 від 12.10.2018 та не подано позову до суду, а тому є підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

У ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 зазначила, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, місцевою прокуратурою неодноразово спрямувались листи, а саме: №39/1-3747вих.19 від 12.11.2019, №39/1-4108вих.-19 від 17.12.2019, №39/1-35вих.20 від 08.01.2020 на адресу начальника КП «Міське управління капітального будівництва» про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «ПБК КЛАСИК» умов договору підряду №141/2018 від 12.10.2018.

Відповідно до пояснень Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, на вказані вище листи КП «Міське управління капітального будівництва» надавали відповіді про підготовку позову до суду.

Проте, матеріли справи не містять доказів звернення місцевої прокуратури до КП «Міське управління капітального будівництва», а саме оригіналів або належним чином завірених копій листів №39/1-3747вих.19 від 12.11.2019, №39/1-4108вих.-19 від 17.12.2019, №39/1-35вих.20 від 08.01.2020, а також відповідей КП «Міське управління капітального будівництва» на такі звернення.

Окрім того, в позові вказується про направлення Маріупольською місцевою прокуратурою №2 Донецької області до Департаменту освіти Маріупольської міської ради повідомлення про представництво їх інтересів в суді.

В підтвердження зазначених обставин належні докази такого повідомлення до позовних матеріалів також не додано.

Таким чином, належних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються доводи Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області щодо підстав для представництва держави у суді, у зв`язку із бездіяльністю КП «Міське управління капітального будівництва», матеріали позовної заяви не містять.

За таких обставин, вказана позовна заява підлягає залишенню без руху.

Згідно із ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного вище, заявнику необхідно надати оригінали або належним чином завірені копії листів №39/1-3747вих.19 від 12.11.2019, №39/1-4108вих.-19 від 17.12.2019, №39/1-35вих.20 від 08.01.2020, відповіді КП «Міське управління капітального будівництва» на такі звернення прокуратури та пояснення відносно бездіяльності КП «Міське управління капітального будівництва» в частині не вжиття заходів судового захисту про стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПБК КЛАСИК» штрафних санкцій договором підряду №141/2018 від 12.10.2018.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 162, ст. 174, ч. 2 ст. 232, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області залишити без руху.

2. Встанови Керівнику Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.В. Гулевець