РІШЕННЯ

Іменем України

29 липня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/467/20

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/467/20

за позовом Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави

вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

в особі позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті

пр. Перемоги, 14, м. Київ, 03135

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Мазко Катерини Сергіївни

АДРЕСА_1

про стягнення 31262 грн 72 коп.

За участю представників учасників справи:

від прокуратури: 21.07.2020 - Рибалко Н.В. начальник відділу прокуратури Чернігівської області, посвідчення №051009 від 24.09.2018, 29.07.2020 - не прибув

від позивача: 21.07.2020 - Дмитрук І.С. довіреність № 979/05/14-20 від 03.07.2020 представник, 29.07.2020 - не прибув

від відповідача: 21.07.2020 - Молчанов Ю.І. довіреність № 1286 від 11.07.2020 представник, 29.07.2020 - не прибув

У судовому засіданні 29.07.2020 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

Заступником керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті подано позов до Фізичної особи-підприємця Мазко Катерини Сергіївни про стягнення 31262 грн 72 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Ухвалою суду від 09.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 06.07.2020.

Прокурор та позивач належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №47; № 139; № 155.

Ухвала суду від 09.06.2020, направлена на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ), що відповідає адресі вказаній заступником керівника Ніжинської місцевої прокуратури у позовній заяві, повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

У судовому засіданні 06.07.2020 відповідач зазначила, що з ухвалою від 09.06.2020 яка направлена судом на електронну пошту, ознайомилась лише 28.06.2020, у зв`язку з проходженням лікування до 28.06.2020, відсутністю її вдома та відсутністю доступу до Інтернету в цей час, через що не мала змоги подати відзив на позовну заяву.

Суд у судовому засіданні 06.07.2020 постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 14.07.2020, про що присутні повідомлені під розписки. Суд встановив відповідачу строк 3 дні для подання до суду відзиву на позовну заяву з усіма документами, які підтверджують позицію по справі, та його копію направити (вручити) позивачу та прокурору, а прокурору та позивачу протягом 2 днів з дня отримання відзиву надати відповідь на відзив з відповідним письмовим обґрунтуванням своєї позиції, копію якої направити (вручити) відповідачу. Суд встановив відповідачу строк 2 дні з дня отримання відповіді на відзив надати заперечення на відповідь на відзив, а їх копію направити (вручити) прокурору та позивачу.

13.07.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов від 10.07.2020, який долучено судом до матеріалів справи.

14.07.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь відзив, яка долучена судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.07.2020 прокурор заявила усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для можливості підготування та надання суду відповіді на відзив.

Суд у судовому засіданні 14.07.2020 задовольнив усне клопотання прокурора та постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 21.07.2020, про що присутні учасники справи були повідомлені під розписки.

15.07.2020 засобами електронного зв`язку та 16.07.2020 засобами поштового зв`язку від заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 15.07.2020 №66-6978вих.20, яка долучена судом до матеріалів справи.

20.07.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь відзив від 14.07.2020, яка долучена судом до матеріалів справи.

Також 20.07.2020 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь від 17.07.2020, які долучені судом до матеріалів справи.

Суд у судовому засіданні 21.07.2020 постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 29.07.2020, про що присутні учасники справи були повідомлені під розписки.

У судове засідання 29.07.2020 представники учасників справи не прибули.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення 31262 грн 72 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення фактів: правомірності підстав представництва прокурора в суді інтересів держави; порушення відповідачем вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень; здійснення перевезення без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України; правомірності нарахування позивачем відповідачу плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 1103,52 євро.

В обґрунтування позовних вимог заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури посилається на те, що за результатами проведеного габаритно-вагового контролю 26.07.2019 складено акт № 0008886 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким зафіксоване порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень, зокрема, навантаження на одиночну вісь становить 13,34 т при нормі -11 т, тобто перевищення навантаження складає 2,34 т, навантаження на строєну вісь становить 28,08 т при нормі - 22 т, тобто перевищення навантаження складає 6,08 т, загальна маса транспортного засобу становить 49,84 т при нормі - 40т, тобто перевищення навантаження складає 9,84 т. При цьому, перевезення здійснювалося без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України. Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури вказує, що до вказаного акту проведений розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 26.07.2019 № 8886, згідно з яким за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 1103,52 євро. Відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на 26.07.2019, курс гривні до євро складає 28,32917500 грн. Таким чином, нарахована плата у розмірі 1103,52 євро становить 31262,72 грн за курсом НБУ.

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури, посилаючись на ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає, що Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства. Однак, як вбачається з листів від 22.11.2019 № 73645/35/24-19 та від 03.12.2019 №76793/35/24-19 за підписом начальника управління та від 23.01.2020 за № 550/05-20 за підписом голови Укртрансбезпеки наданих на запит Ніжинської місцевої прокуратури, Укртрансбезпека категорично стверджує про відсутність повноважень на звернення до суду в якості позивача, при цьому не заперечуючи можливість заявлення прокурором в її інтересах позову. Крім того, прокурор стверджує, що порушення інтересів держави полягає в тому, що несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 31 262,72 грн, призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та, відповідно, до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, а державний орган (Укртрансбезпека) уповноважений на захист інтересів держави вже більш ніж 9 місяців, як самоусувається від виконання покладених на нього обов`язків, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, суттєво порушує економічні інтереси держави.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Відповідач зазначає, що є власником автомобіля марки RENAULT 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Відповідач не здійснювала перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортною накладною (ТТН) № 000862 від 26.07.2019, згідно з якою автомобільним перевізником є ООО Аванті ТОРГ, водій ОСОБА_1 . Про існування вказаної ТТН відповідачу стало відомо лише під час ознайомлення з матеріалами справи в суді 07.07.2020. У відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, відповідач передала належний їй транспортний засіб у тимчасове користування ОСОБА_1 , який не мав з відповідачем ні трудових, ні цивільно-правових відносин щодо перевезення вантажу. Відповідно до пункту 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником, а не власником транспортного засобу. Усі документи, які були складені службовцями Укртрансбезпеки під час габаритно-вагового контролю 26.07.2019, а саме: акт №0008886 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів; акт №162236 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; довідка №0020522 про результати здійснення габаритно-вагового контролю; розрахунок № 8886 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 1103,52 євро, були складені без відома відповідача і без його присутності. У вищевказаних актах № 0008886, № 162236 від 26.07.2019 відповідач була зазначена як власник ТЗ. Крім того, з перелічених документів, жодний не містить інформацію, що відповідач є перевізником.

Також відповідач просить суд прийняти до уваги, що заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури звернувшись з даним позовом до суду, обґрунтовує своє представництво лише пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, до позовної заяви не додано жодного документу, який би свідчив про те, що позивач ухилявся від здійснення захисту інтересів держави. На думку відповідача, надана позивачем переписка між Управлінням Укртрансбезпеки у Сумській області та прокуратурою не може свідчити про пасивну поведінку і бездіяльність Укртрансбезпеки, а також не є достатнім обґрунтуванням представництва. Прокурором не вжито заходів щодо з`ясування, яка саме посадова особа не виконує своїх службових обов`язків всупереч інтересам Укртрансбезпеки та держави. Відповідач вважає, що в діях певних посадових осіб Укртрансбезпеки, виходячи із тверджень прокурора, є всі ознаки службової недбалості, тобто, кримінального правопорушення, однак, прокурором не надано доказів здійснення відповідних дій щодо порушення проваджень по відношенню до цих службових осіб.

Крім того, відповідач, посилаючись на ст.7, ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру», зазначає, що право подання позовної заяви в порядку господарського судочинства місцевою прокуратурою не передбачено.

У відповіді на відзив заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури зазначає, що плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 31262,72 грн необхідно стягувати з автомобільного перевізника Мазко Катерини Сергіївни , оскільки в розумінні законодавства про автомобільний транспорт автомобільним перевізником є Мазко Катерина Сергіївна , а не з ООО «Аванті ТОРГ», як особа яку вказано в графі «автомобільний перевізник» товарно-транспортної накладної № 000862 від 26.07.2019. Згідно витягу з ЄДР основний вид економічної діяльності ТОВ «АВАНТІ-ТОРГ» -інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (Код КВЕД 52.29). У свою чергу, згідно даних ЄДР про основний вид економічної діяльності Мазко Катерини Сергіївни є вантажний автомобільний транспорт (Код КВЕД 49.41), який включає усі види перевезень вантажним автомобільним транспортом. Таким чином, в графі «автомобільний перевізник» товарно-транспортної накладної № 000862 від 26.07.2019 зазначено інформацію про експедитора, а не про автомобільного перевізника. Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури, посилаючись на норми ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст.2 Закону України «Про транспорт», ст. 1187 Цивільного кодексу України, зазначає, що саме на особу, яка на законній правовій підставі володіє транспортним засобом покладений тягар відповідальності за дотримання транспортного законодавства.

Відповідно до абз. 4 п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або у документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Доказів передачі Мазко К.С. належного їй на праві власності транспортного засобу в оренду ТОВ «АВАНТІ-ТОРГ» для забезпечення його господарської діяльності, відповідачем у справі не надано. При цьому, будь-які усні домовленості не є належними та допустимими доказами їх існування, такі домовленості суперечать ст. п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України. Особа, якою здійснювалося перевезення, а саме ОСОБА_1 , згідно даних ЄДР на час проведення перевірки також не був зареєстрований як суб`єкт господарювання, відтак останній є або ж працівником ФОП Мазко К.С., або ж родичем останньої, якою передано належний на праві власності транспортний засіб для управління без укладення відповідних цивільно-правових договорів.

Законність дій у межах наданих повноважень та з дотриманням вимог законодавства України посадових осіб Управління Укртрансбезпеки у Сумській області при здійсненні габаритно-вагового контролю підтверджено наявними доказами у справі.

Твердження відповідача про те, що прокуратура позбавлена права звернення до господарського суду з даним позовом є помилковим у зв`язку з тим, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави. Нездійснення службовими особами Укртрансбезпеки дій, які вони повинні були та могли здійснити та відсутність обґрунтованих пояснень своєї бездіяльності беззаперечно свідчить про неналежне виконання ними своїх повноважень.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що під час проведення габаритно-вагового контролю інспекторам Управління Укртрансбезпеки у Сумській області, водієм транспортного засобу RENAULT 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , були надані для перевірки наступні документи: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім`я відповідача, товарно-транспортна накладна. Будь-які інші документи, які б свідчили про те, що даний транспортний засіб орендується у відповідача іншим автомобільним перевізником, надані не були. На підставі реєстраційних документів на транспортний засіб було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №162236 від 26.07.2019. В даному акті засвідчено, що перевізник (відповідач) при наданні послуг з перевезення вантажу допустив перевищення вагових параметрів без відповідного дозволу, чим порушив вимоги статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Одночасно було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 00008886 від 26.07.2019. Згідно розрахунку № 8886 від 26.07.2019 року до даного акту, плата за проїзд становить 1103,52 євро. Водію була надана можливість надати пояснення, але він відмовився, про що зроблено запис в акті. На даний момент плата за проїзд відповідачем не внесена. Позивач, з метою захисту інтересів держави, у зв`язку з несплатою коштів за проїзд у добровільному порядку, звернувся до прокуратури області, ініціювавши примусове стягнення нарахованих коштів шляхом подання позову до суду.

Крім того, постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.09.2019 № 145665 відповідачу винесено штраф у розмірі 1700,00 грн. 24.10.2019 дана постанова із заявою про відкриття виконавчого провадження була надіслана до Ніжинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2020 відповідачем надано квитанцію про сплату адміністративно-господарського штрафу на суму 1700,00 грн, тобто фактично відповідач визнав порушення.

У відповіді на відзив від 14.07.2020 викладена позиція позивача аналогічна позиції заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури, викладеній у відповіді на відзив від 15.07.2020 №66-6978вих.20.

У запереченнях на відповідь від 17.07.2020 відповідач, зокрема, зазначає, що посилання заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури та позивача на ЄДР і КВЕД ніяк не доводять, що відповідач була перевізником за вказаною ТТН. За змістом ст. 50 ЗУ «Про автомобільний транспорт», ТТН є не тільки супровідним та основним документом на вантаж, але і письмовим договором про перевезення вантажу. У згаданій ТТН чітко визначені всі учасники перевезення вантажу, згадки про відповідача Мазко К.С. ТТН не містить. На сьогоднішній день для керування чужим ТЗ, жодним нормативним документом не передбачено в обов`язковому порядку оформлення тимчасового реєстраційного талону. У відповідності до п. 2.1, 2.2 розділу 2 Правила дорожнього руху, передаючи автомобіль у керування іншій (яка має права) особі, власнику автотранспорту на сьогодні досить передати разом із ним лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (техпаспорт). Тимчасовий реєстраційний талон оформляти в такому разі не обов`язково. Відповідно до п. 16 Порядку №1388 тимчасовий реєстраційний талон може бути оформлений за бажанням сторін. Таким чином, відповідач законно у відповідності до вказаної норми Правил дорожнього руху передала належний їй транспортний засіб у тимчасове користування ОСОБА_1 , надавши останньому лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Сплата відповідачем штрафу в сумі 1700,00 грн не може сприйматися як визнання відповідачем правопорушення, оскільки ці дії були спрямовані на недопущення арешту на рахунках та майно, тобто були вимушеними, і не є наслідком визнання правопорушення, якого відповідач фактично не скоювала.

На думку відповідача, прокурором та позивачем не надано до суду жодних доказів, які передбачені ст. 73 ГПК України, на обґрунтування своїх вимог до відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до графіку від 19.07.2019 проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Сумській області в період з 22.07.2019 по 28.07.2019, затвердженого начальником Управління Укртрансбезпеки у Сумській області, встановлені місця перевірки, зокрема, а/д Батурин-Конотоп-Суми 140 км, а/д Батурин-Конотоп-Суми 146км+600м (а.с.31).

У період з 23.07.2019 до 28.07.2019, на підставі направлення Управління Укртрансбезпеки у Сумській області від 22.07.2019 № 005403, проводилися рейдові перевірки транспортних засобів автомобільних перевізників на ділянці Сумського району Р-61 Батурин-Конотоп-Суми 140 км, 146 км+600 (а.с.28).

26.07.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області на автодорозі Батурин-Конотоп-Суми, 146 км, здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки RENAULT модель PREMIUM 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій - ОСОБА_1 , власник транспортного засобу - Мазко Катерина Сергіївна .

За результатами проведення габаритно-вагового контролю автомобіля марки RENAULT модель PREMIUM 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0008886 від 26.07.2019, яким зафіксоване перевищенням осьових навантажень, зокрема, навантаження на одиночну вісь становить 13,34 т при нормі -11 т, тобто перевищення навантаження складає 2,34 т, навантаження на строєну вісь становить 28,08 т при нормі - 22 т, тобто перевищення навантаження складає 6,08 т, загальна маса транспортного засобу становить 49,84 т при нормі - 40 т, тобто перевищення навантаження складає 9,84 т, пройдена відстань 209км (а.с.20).

Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0008886 від 26.07.2019 підписаний уповноваженою особою Управління Укртрансбезпеки - державним інспектором Кот Ю.Д. Водій ОСОБА_1 відмовився від підписання даного акта.

Зазначене порушення також зафіксовано у відповідному акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 162236 від 26.07.2019 (а.с.27), в якому, зокрема, зазначено, що при наданні послуг по перевезенню вантажу - пшениця, згідно ТТН № 000862 від 26.07.2019, допущене перевищене вагових параметрів, а саме: навантаження на одиночну вісь становить 13,34 т при нормі - 11 т, навантаження на строєну вісь становить 28,08 т при нормі - 22 т, загальна маса транспортного засобу становить 49,84 т при нормі - 40 т, без відповідного дозволу, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №162236 від 26.07.2019 підписаний посадовими особами, що провели перевірку: Кот Ю.Д. ; Ревенко Ю.Г . Згідно відмітки на акті водій ОСОБА_1 також відмовився від пояснення та підписання даного акта.

Відповідно до довідки № 0020522 від 26.07.2019 про результати здійснення габаритно-вагового контролю осьове навантаження транспортного засобу марки RENAULT модель PREMIUM 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 1) 8,42; 2) 13,340; 3) 9,730; 4) 8,720; 5) 9,630; повна маса транспортного засобу - 49,840 т (а.с.21). Зазначене підтверджено талоном зважування від 26.07.2019 (а.с.22).

Габаритно-ваговий контроль здійснений з використанням приладу автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-AS2-PWIA, відповідність якого підтверджена сертифікатом перевірки типу серії СТ №000438, виданим 27.11.2017, дійсним до 27.11.2027 (а.с.30). Згідно свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки від 06.02.2019 № 35-02/5369, чинного до 06.02.2020, вказаний прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01.2016 (а.с.29).

За результатами перевірки проведено розрахунок № 8886 від 26.07.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень та нараховано плату за проїзд в сумі 1103,52 євро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, еквівалентно 31262,72 грн. (а.с.23). Розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 31-1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування».

Зі змісту товарно-транспортної накладної № 00862 від 26.07.2019 вбачається, що транспортний засіб марки RENAULT модель PREMIUM 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 (водій ОСОБА_1 ) використовувався для надання послуг з транспортування вантажу (пшениці озимої); замовник та вантажовідправник: ТОВ «Гетьманське» (Батуринське відділення), 16512, Чернігівська область, Бахмацький район, м.Батурин, вул. Ющенка, 61; вантажоодержувач: ТОВ «Агротермінал Констракшин», 42305, вул. Заводська, б.1, смт. Степанівка, Сумська область, Сумський район, в графі автомобільний перевізник зазначено - «ООО Аванті ТОРГ» (мовою документа) без наведення відомостей щодо його адреси місцезнаходження (а.с.24).

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 Мазко Катерина Сергіївна є власником транспортного засобу марки RENAULT модель PREMIUM 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепу ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Листом Управління Укртрансбезпеки у Сумській області № 36814/35/24-19 від 07.08.2019 повідомлено відповідача, що відповідно до акту №0008886 від 26.07.2019, під час здійснення рейдової перевірки, а саме габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки RENAULT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Мазко К.С. , виявлено порушення порядку проїзду великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування, у зв`язку з чим відповідачу нараховано плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового транспортного засобу в розмірі 1103,52 євро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, еквівалентно 31262,72 грн. Управління Укртрансбезпеки у Сумській області просило відповідача у відповідності до п.31-1 Правил здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, здійснити оплату за проїзд у розмірі 31262,72 грн на рахунок Держбюджету УДК у Сумські області (а.с.32).

Разом з вищевказаним листом відповідачу було направлено копію розрахунку від 26.07.2019, копію акту №0008886 від 26.07.2019 та копію довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 020522 від 26.07.2019.

Даний лист, направлений на адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) рекомендованою кореспонденцією, був повернутий відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідач оплати не здійснив.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача з урахуванням встановлених судом обставин, суд виходить з наступного:

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частини перша та четверта статті 48 Закону № 2344-III передбачають, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України № 2862-IV «Про автомобільні дороги» (далі - Закон № 2862-IV) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» (далі - Закону № 3353-XII) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджений «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (далі - Порядок № 879).

Цей Порядок № 879 визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (п. 2 Порядку № 879).

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Відповідно до положень п. 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Згідно з п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18 січня 2001 року, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху).

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 22.1 Правил дорожнього руху визначено, що маса вантажу, який перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30 березня 1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

В силу положень пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», який справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктами 30, 31-1 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки (п.31-1 Порядку № 879).

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568), перевізником є фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Як свідчать матеріали справи, перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом марки RENAULT модель PREMIUM 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є Мазко Катерина Сергіївна на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів № НОМЕР_9 № НОМЕР_10 .

Відповідно до п. 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Однак відповідачем не надано до суду жодного доказу, чи водієм, якому як стверджує відповідач був переданий транспортний засіб, здійснювалися заходи з приведення габаритно-вагових параметрів такого транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами, а відтак відповідачем не доведено факту приведення у відповідність вагових параметрів.

Як і не було надано відповідачем доказів, що ТОВ "Аванті ТОРГ" є уповноваженою особою на приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами.

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області складені всі передбачені Порядком № 879 документи, зокрема: акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0008886 від 26.07.2019; довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0020522 від 26.07.2019, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 162236 від 26.07.2019 та розрахунок № 8886 від 26.07.2019 плати за проїзд великовагових та(або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та(або) осьових навантажень, у зв`язку з виявленням під час габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам і правилам перевезення вантажу відповідачем.

Судом встановлено, що розмір плати за проїзд визначено позивачем у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 .

Отже, вищевказаними нормами встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування та передбачена плата за проїзд таким транспортом за встановленими ставками.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже товарно-транспортна накладна є належним доказом для підтвердження дій з вантажем (списання, оприбуткування, облік та інш.).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 р. N 207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» визначено перелік документів для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, зокрема: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу; у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових або габаритних параметрів - дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Сама товарно-транспортна накладна, без наявності інших доказів, не є достатнім доказом на підтвердження того, що перевізником було «ООО Аванті ТОРГ» (мовою документа). Як свідчать матеріали справи, водієм ОСОБА_1 при здійсненні габаритно-вагового контролю автомобіля марки RENAULT модель PREMIUM 450 DХІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ТRAILOR, модель SYY 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не була надана фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка щодо перевізника «ООО Аванті ТОРГ» (мовою документа).

Суд критично оцінює твердження відповідача, що вона передавала належний їй транспортний засіб у тимчасове користування ОСОБА_1 , який не мав з нею ні трудових, ні цивільно-правових відносин щодо перевезення вантажу, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що на день здійснення перевезення автомобілем на законних підставах користувалося ООО Аванті ТОРГ та ОСОБА_1 . відповідачем не надано.

За таких обставин, оскільки судом встановлено порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищенням осьових навантажень, доведено належними, допустимими та вірогідними доказами здійснення перевезення без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України, суд доходить висновку про правомірне нарахування відповідачу плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в сумі 31262,72 грн.

Отже, суд дійшов висновку, що при проведенні габаритно-вагового контролю, складанні відповідної довідки, акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових та габаритних параметрів, здійсненні розрахунку плати за проїзд посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Сумській області діяли на підставі та у спосіб, встановлені чинним законодавством, а також з дотриманням його вимог, у зв`язку з чим заявлені до відповідача позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо представництва прокурора у даній справі суд зазначає наступне.

Прокурор, обґрунтовуючи наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах позивача вказує, що така необхідність зумовлена невжиттям Державною службою України з безпеки на транспорті жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України, які полягають у стягненні плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, що свідчить про неналежне здійснення таким органом владних повноважень. При цьому, Держслужба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті. Посилається на п.п. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, вказує, що Укртрансбезпека здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільним дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Зважаючи на те, що несплата відповідачем заявленої до стягнення 31262 грн.72 коп.( 1103,52 євро.) призведе до їх ненадходження у спеціальний фонд Державного бюджету України, це, відповідно порушить інтереси держави насамперед в бюджетній сфері та сфері забезпечення розвитку дорожнього господарства країни. Несплата заявлених платежів ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави та покладає на прокурора обов`язок пред`явити позов в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи підприємця Мазко К.С.

У матеріалах справи наявний лист Управління Укртрансбезпеки у Сумській області №76793/35/24-19 від 03.12.2019 до Прокуратури Чернігівської області про розгляд можливості щодо представництва держави в особі Укртрансбезпеки в суді з питання стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з фізичної особи-підприємця Мазко К.С. у сумі 1103,52 євро, що еквівалентно 31262,72 грн. В обґрунтування представництва зазначено, що чинним законодавством Державна служба України з безпеки на транспорті не наділена правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативно-вагових параметрів.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

Прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до ч.3 ст.23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

З урахуванням вказаного вище, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (зі змінами і доповненнями) (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктом 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до підпунктів 2, 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним, залізничним транспортом; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (абз. 1 п. 8 Положення).

Таким чином, Укртрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, у тому числі, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області.

Відповідно до п. 3.43 Положення про Управління Укртрансбезпеки у Сумській області, вказане управління відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

При цьому, згідно з п. 1.1 вказаного Положення Укртрансбезпека у Сумській області не є самостійною юридичною особою, а є самостійним структурним підрозділом Укртрансбезпеки.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що за вищенаведених обставин позивачем не було вжито жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України.

Так, на підтвердження бездіяльності позивача прокурором було надано лист Укртрансбезпеки №550/05/15-20 від 23.01.2020, в якому позивач пояснює, що Укртрансбезпека не має повноважень на звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Частиною другою ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/210/19.

Крім того, спірні правовідносини фактично пов`язані зі сферою наповнення державного бюджету, до якого мають своєчасно та в повному обсязі надходити кошти, що безпосередньо стосується прав та економічних інтересів держави в цілому. Несвоєчасна сплата або несплата коштів призводить до зменшення фінансових надходжень до Державного бюджету України, що веде до заподіяння шкоди інтересам держави.

Така правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 12.11.2019 у справі № 904/31/19.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на правову допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагаюсь захисту реальні державні інтереси або майно («Корольов проти Російської Федерації» у справі № 5447/03 від 01.04.2010, «Менчинська проти Російської Федерації» у справі 42454/02 від 15.01.2009).

Європейська комісія за демократію через право або ж Венеціанська комісія на 63-му пленарному засіданні 10-11.06.2005 дійшла висновку, що держави уповноважені наділяти прокурорів правом захисту державного інтересу (принцип захисту державного інтересу); прокурори можуть бути наділені правом порушення процедур, або вступу в існуючі процедури, або застосування різних способів правового захисту для забезпечення законності (принцип законності).

Таким чином, надавши оцінку наявним у справі доказам та перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в порушенні інтересів держави, необхідність їх захисту та обґрунтування підстав для звернення з відповідним позовом для захисту інтересів держави, суд дійшов до висновку про наявність у даному випадку у прокуратури законних підстав для представництва інтересів держави, визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а заперечення відповідача, щодо представництва прокурора не знайшли свого підтвердження.

Щодо тверджень відповідача, що ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено право подання позовної заяви в порядку господарського судочинства місцевою прокуратурою.

Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, який набрав чинності з 15.07.2015, визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України та статтею 1 передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

За приписами ч.1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

За приписами ч.1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

25.09.2019 набрав чинності Закон України №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (окрім окремих положень, які набирають чинності з дня початку роботи Офісу Генерального прокурора).

До дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур їх повноваження здійснюватимуть Генеральна прокуратура, регіональні та місцеві прокуратури (п.3 Прикінцеві і перехідні положення вказаного вище Закону України).

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на даний час у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження відповідача, щодо відсутності у місцевої прокуратури права подання позовної заяви.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

А тому, інші доводи та заперечення відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вище зроблені судом висновки.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь прокуратури судовий збір в розмірі 2102грн 00 коп.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, 232, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Фізичної особи-підприємця Мазко Катерини Сергіївни про стягнення 31262 грн 72 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мазко Катерини Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь Державного бюджету України (отримувач Сумська міська отг 22160100, номер рахунку НОМЕР_8 , код отримувача (ЄДРПОУ) 37970593) плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в сумі 31 262 грн 72 коп.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мазко Катерини Сергіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) на користь прокуратури Чернігівської області (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, отримувач - прокуратура Чернігівської області; код ЄДРПОУ - 02910114; банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача - UA0006008) 2102 грн 00 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 03.08.2020.

Суддя Н.Ю.Книш