РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2020Справа № 910/7173/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання Вегери А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Айбокс банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі"

про стягнення 42 478, 25 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Айбокс банк" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" (далі - відповідач), в якому, з урахуванням прийнятих судом до розгляду заяв про зменшення розміру позовних вимог від 24.07.2020 року та про виправлення описки у позовній заяві, просило суд стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 42 478, 25 грн., з яких: 32 161, 00 грн. - основний борг, 139,21 грн. - інфляційні втрати, 4 051, 80 грн. - пеня; 6 126, 24 грн. - 35 % річних від сплаченої суми гарантії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, між позивачем та відповідачем 18.07.2018 року було укладено Договір про надання гарантії № 4007-0718/TLN5.1v, відповідно до умов якого позивач надав Публічному акціонерному товариству "Укрпошта" гарантію щодо виконання відповідачем його зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством "Укрпошта". Позивач належним чином виконав взяті на себе за Договором зобов`язання, сплатив Публічному акціонерному товариству "Укрпошта" грошову суму відповідно до умов гарантії, внаслідок чого у нього виникло право на зворотню вимогу (регрес) до відповідача. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат. У зв`язку з чим, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2020 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Айбокс банк" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7173/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 23.06.2020 року.

23.06.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.06.2020 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи було задоволено, а в судовому засіданні 23.06.2020 року оголошено перерву до 28.07.2020 року.

30.06.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 23.06.2020 року, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що позивач у встановленому законом порядку на день подання позову не набув прав вимоги до відповідача про стягнення спірних коштів. Крім того, відповідач посилався на те, що питання щодо отоварювання талонів за Договором поставки № 250718-05/197 Пс від 25.07.2018, виконання зобов`язань відповідача за яким було забезпечено гарантією позивача, залишається невирішеним. Також до означеного відзиву відповідачем долучено заяву від 23.06.2020 року, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" просило суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство "Укрпошта".

28.07.2020 року на адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання представника відповідача від 24.07.2020 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2020 року в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі Акціонерного товариства "Укрпошта" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було відмовлено за необґрунтованістю, в судовому засіданні 28.07.2020 року оголошено перерву до 05.08.2020 року.

31.07.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання, до якого долучено наявні у позивача докази направлення відповідачу вимоги від 22.10.2019 року про сплату суми гарантії.

До початку призначеного судового засідання 05.08.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Означене клопотання мотивовано запровадженням на території України карантину та обмеженнями, встановленими внаслідок запровадження Кабінетом Міністрів України на території України карантинних заходів з метою подолання гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2", а також встановленням на період карантину особливого режиму роботи судів України згідно з листом Ради суддів України від 16.03.2020 року.

Розглянувши вищевказане клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, враховуючи наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами та доповненнями) установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04.05.2020 було внесено зміни до вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України та послаблені карантинні обмеження, а саме: дозволено здійснення професійної діяльності адвокатами та нотаріусами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одночасно суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, участь представника відповідача у судовому засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом ухвалою від 28.07.2020 року.

Між тим відповідач, який знаходяться у місті Києві, тобто у тому ж населеному пункті, що й господарський суд міста Києва, не повідомляв про намір його представника взяти участь у судовому засіданні, та, з урахуванням обставин послаблення в місті Києві протиепідемічних заходів зі здійсненням з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами, не зазначив причин, які безпосередньо перешкоджають цьому, а також не навів достатнього обґрунтування неможливості участі його представника у судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною), тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.

При цьому, суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом № 169 від 08.04.2020 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Тобто, відповідач, бажаючи взяти участь у судовому засіданні 05.08.2020 року, відповідно до приписів статті 197 Господарського процесуального кодексу України мав право взяти участь у цьому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Проте відповідного клопотання відповідачем заявлено не було.

У той же час слід зазначити, що у призначене на 05.08.2020 року судове засідання сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Зважаючи на те, що суд не визнавав участь представників сторін у судовому засіданні 05.08.2020 року обов`язковою, беручи до уваги, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, а також враховуючи подання відповідачем відзиву на позовну заяву, в якому останній висловив свою правову позицію щодо суті спору між сторонами та надав докази на її підтвердження, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Айбокс Банк" (гарант за договором), що має Банківську ліцензію № 53, видану Національним банком України 26.07.2016 року, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Нафтохімія", яке у подальшому змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" (принципал за договором), укладено Договір про надання гарантії № 4007-0718/TLN5.1v (далі - Договір), за умовами якого гарант у порядку та на умовах, які визначені цим Договором, надає Публічному акціонерному товариству "Укрпошта" (бенефіціар за договором) гарантію. Згідно умов цієї гарантії позивач гарантує перед бенефіціаром виконання принципалом його зобов`язань щодо виконання умов договору, що буде укладено з бенефіціаром.

Розділами 2 - 9 Договору його сторони узгодили умови надання гарантії, оплату послуг гаранта, права та обов`язки сторін, форс - мажор, відповідальність сторін та інші умови тощо.

Згідно з пунктом 8.9 Договору останній набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін.

Означений правочин підписаний уповноваженим представниками його сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії, який підпадає під правове регулювання норм § 4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що способи забезпечення виконання зобов`язання покликані охороняти інтереси менш захищеної сторони за договором - кредитора шляхом покладення додаткового зобов`язального обтяження на боржника та/або на третю особу. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, при гарантії.

Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України передбачено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (частина 2 статті 200 Господарського кодексу України).

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина 3 статті 200 Господарського кодексу України).

Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004.

Так, у пункті 9 частини 3 розділу I цього Положення визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Відповідно до пункту 1.2 Договору гарантія видається на суму в розмірі 30 240,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3 Договору гарантія видається на строк по 01.02.2019 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем - Публічним акціонерним товариством "Айбокс банк" (гарант за договором) видано банківську гарантію № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018, згідно з умовами якої гарант взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити бенефіціару - Публічному акціонерному товариству "Укрпошта", кошти у розмірі 30 240,00 грн. за лотом № 4, у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом - Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Нафтохімія", умов договору поставки, що має бути підписаний між принципалом та бенефіціаром за результатами проведення процедури відкритих торгів щодо закупівлі ДК 021:2015 - 09120000-6 Газове паливо (Газ для автомобілів пропан і бутан скраплені (СПБТ) через мережу АЗК), переможцем яких визнано відповідача.

Крім того, за змістом цієї гарантії позивач зобов`язався виплатити на користь бенефіціара суму, що становить 30 240,00 грн., після одержання письмової вимоги бенефіціара, що містить твердження про те, що принципал не виконав або неналежно виконав свої зобов`язання за договором. Гарант зобов`язаний розглянути письмову вимогу бенефіціара та сплатити суму даної банківської гарантії у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання письмової вимоги бенефіціара.

Відповідно до умов гарантії № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018 остання є дійсною до 01.02.2019 включно.

Таким чином, дослідивши зміст гарантії, судом встановлено, що позивач взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити бенефіціару кошти у розмірі 30 240,00 грн. у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору поставки та у разі отримання гарантом письмової вимоги бенефіціара відповідно до чинного законодавства України.

Частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно із частиною 2 статті 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2019 року Публічне акціонерне товариство "Укрпошта" повідомило позивача про порушення принципалом (відповідачем) зобов`язань за Договором та звернулося до Публічного акціонерного товариства "Айбокс банк" з вимогою № 421-1328 від 28.01.2019, у якій просило виплатити належну йому суму гарантії в розмірі 30 240,00 грн. Копія зазначеної вимоги наявна в матеріалах справи.

За результатами розгляду вказаної вимоги позивач листом № 631/2/12-б/б-01 від 05.02.2019, з посиланням на умови пунктів 5.15-5.17 Договору, відмовив Публічному акціонерному товариству "Укрпошта" в задоволенні такої вимоги, оскільки бенефіціаром повідомлення про не здійснення відпуску АЗК товару було направлено ТОВ "Техойл Нафтохімія" лише електронною поштою та без електронного цифрового підпису.

Разом із тим, рішенням господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року в справі № 910/4209/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 року, з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" суму банківської гарантії у розмірі 30 240,00 грн. за банківською гарантією № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. у зв`язку із порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Нафтохімія" (принципалом) умов договору поставки № 250718-05/197 Пс від 25.07.2018 та невиплатою позивачем (як гарантом) у визначений строк гарантійного забезпечення бенефіціара.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи в інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Тобто, встановлені вищевказаним рішенням суду обставини порушення принципалом (Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Нафтохімія") умов договору поставки № 250718-05/197 Пс від 25.07.2018, факт настання гарантійного випадку за банківською гарантією № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018 та визначений обов`язок гаранта виплатити бенефіціару гарантійне забезпечення, в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи.

На підставі здійсненої оцінки наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що свої зобов`язання за Договором про надання гарантії позивач виконав у повному обсязі, сплативши на виконання зазначеного рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року в справі № 910/4209/19 та умов гарантії № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018 згідно з платіжним дорученням № 5775105 від 22.10.2019 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" грошові кошти у загальному розмірі 32 161,00 грн. (з яких: 30 240,00 грн. - сума банківської гарантії, 1 921,00 грн. - судовий збір).

Відповідно до частини 1 статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Аналогічне право передбачене умовами пункті 4.1 Договору, за змістом якого у разі виконання гарантом зобов`язань принципала, які забезпечені гарантією, він згідно чинного законодавства України набуває прав зворотної вимоги (регресу) до принципала в межах суми, фактично сплаченої ним за гарантією.

Також у Договорі про надання гарантії його сторони домовились, що принципал зобов`язаний погасити свої грошові зобов`язання перед гарантом, які виникли внаслідок виконання гарантом його зобов`язань перед бенефіціаром, які забезпечені гарантією, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги від гаранта (пункт 4.2 Договору).

При цьому, згідно з частиною 2 статті 569 Цивільного кодексу України гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Отже, з аналізу вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що при вирішенні спору про існування обов`язку принципала виплачувати в порядку регресу гаранту сплачену ним бенефіціару суму за гарантією, у предмет доказування входить дослідження наявності чи відсутності виникнення у самого гаранта відповідного обов`язку з виплати, тобто, чи мав місце гарантійний випадок - порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що 22.10.2019 року Публічне акціонерне товариство "Айбокс банк" звернулося до відповідача (як принципала) із вимогою № 3500/04-б/б-04 про відшкодування сплачених на виконання рішення суду у справі № 910/4209/19 коштів гарантійного забезпечення у сумі 30 240,00 грн. та судового збору в розмірі 1 921,00 грн. Копія вказаної вимоги наявна у матеріалах справи.

Проте відповідач зазначену в цій вимозі суму грошових коштів у добровільному порядку не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, є зобов`язанням.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як було зазначено вище, у пункті 4.2 Договору сторони погодили, що принципал зобов`язаний погасити свої грошові зобов`язання перед гарантом, які виникли внаслідок виконання гарантом його зобов`язань перед бенефіціаром, які забезпечені гарантією, протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги від гаранта.

У поданій позовній заяві позивач вказував на те, що 22.10.2019 року він звернувся до відповідача (як принципала) із вимогою № 3500/04-б/б-04 про відшкодування сплачених на виконання рішення суду у справі № 910/4209/19 коштів гарантійного забезпечення у сумі 30 240,00 грн. та судового збору в розмірі 1 921,00 грн., яка у добровільному порядку задоволена відповідачем не була.

На підтвердження надсилання цієї вимоги позивачем до матеріалів справи було долучено список згрупованих поштових відправлень № 1 із зазначенням надсилання 24.10.2019 року на адресу відповідача поштового відправлення № 83.

Проте вказаний список згрупованих поштових відправлень № 1 не може бути прийнятий судом в якості належного доказу, який підтверджує факт направлення на адресу відповідача вимоги позивача № 3500/04-б/б-04 від 22.10.2019, оскільки такий доказ не містить будь-якої інформації щодо змісту направлених на адресу відповідача документів. Разом із тим, інших доказів на підтвердження направлення відповідачу та отримання останнім вимоги № 3500/04-б/б-04 від 22.10.2019, зокрема, опису вкладення у цінний лист, поштового повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення, позивачем надано суду не було.

За таких обставин, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних доказів, які підтверджують факт направлення відповідачу вимоги № 3500/04-б/б-04 від 22.10.2019, та доказів, що свідчать про дату її отримання відповідачем, а також враховуючи передбачений Договором момент, з якого у боржника виникає обов`язок погасити свої грошові зобов`язання перед гарантом - протягом двох робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги від гаранта, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача на виникнення 22.10.2019 року в Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" обов`язку з повернення гаранту суми сплаченої ним гарантії та витрат по сплаті судового збору.

У той же час слід зазначити, що оскільки законом чи укладеним між сторонами Договором не визначено форму пред`явлення такої вимоги гаранта, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з такою вимогою в позасудовому порядку, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини 2 статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що належним доказом волевиявлення позивача щодо обрання одного з вищенаведених варіантів поведінки стало подання 25.05.2020 року зазначеного позову з вимогами про стягнення з відповідача суми сплаченої позивачем гарантії у розмірі 30 240,00 грн. та судового збору в сумі 1 921,00 грн.

Зважаючи на те, що розмір заборгованості відповідача (як принципала) з виплати позивачу (як гаранту) відшкодування фактично сплаченої останнім гарантійної суми у розмірі 30 240, 00 грн. відповідає фактичним обставинам справи, і на момент прийняття рішення доказів погашення цієї заборгованості чи доказів на її спростування відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 30 240, 00 грн., що становить суму сплаченої позивачем банківської гарантії за Договором.

У той же час при дослідженні матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1 921, 00 грн., що становлять суму судового збору, сплаченого позивачем на виконання рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року в справі № 910/4209/19, з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 1.2 Договору гарантія видається на суму в розмірі 30 240,00 грн.

За умовами пункту 4.1 Договору, у разі виконання гарантом зобов`язань принципала, які забезпечені гарантією, він згідно чинного законодавства України набуває прав зворотної вимоги (регресу) до принципала в межах суми, фактично сплаченої ним за гарантією.

Наведені положення додатково підтверджують змістом самої гарантії № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018, за яким сума даної банківської гарантії становить 30 240,00 грн.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що фактично сплаченою позивачем бенефіціару сумою гарантії за вищевказаним Договором є грошові кошти у розмірі 30 240,00 грн.

Частиною 1 статті 569 Цивільного кодексу України імперативно встановлено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Зважаючи на те, що ні нормами чинного законодавства, ні положеннями Договору про надання гарантії № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018, ні самою гарантією виконання зобов`язань № 4007-0718/TLN5.1v не передбачено обов`язку відповідача сплатити на користь позивача суму гарантії, що перевищує обумовлений між сторонами її конкретний розмір - 30 240, 00 грн., суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 1 921, 00 грн., що становлять суму судового збору, сплаченого позивачем на виконання рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року в справі № 910/4209/19.

Суд також зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судовий збір" судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Зі змісту вищенаведених положень вбачається, що судовим збором є плата особи за подання до суду, зокрема, позовної заяви, яка не відноситься до способів забезпечення виконання матеріально-правових зобов`язань контрагентів за договором, а відтак і не може бути включена до складу спірної суми сплаченої позивачем гарантії.

Судом також враховано, що сума грошових коштів у розмірі 1 921, 00 грн. була сплачена позивачем на виконання рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року в справі № 910/4209/19, яким було встановлено факт неналежного виконання Приватним акціонерним товариством "Айбокс банк" своїх зобов`язань щодо виплати бенефіціару гарантійного забезпечення в сумі 30 240, 00 грн. у добровільному порядку.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на положення гарантії виконання зобов`язань № 4007-0718/TLN5.1v, за змістом якої позивач зобов`язався виплатити на користь бенефіціара суму, що становить 30 240,00 грн., після одержання письмової вимоги бенефіціара, яка містить твердження про те, що принципал не виконав або неналежно виконав свої зобов`язання за договором. Гарант зобов`язаний розглянути письмову вимогу бенефіціара та сплатити суму даної банківської гарантії у строк, що не перевищує 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання письмової вимоги бенефіціара.

Відтак, понесення позивачем додаткових матеріальних витрат у вигляді сплати суми судового збору в розмірі 1 921, 00 грн. спричинено діями самого позивача, який всупереч взятих на себе зобов`язань у добровільному порядку не сплатив бенефіціару суму гарантії, що було встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 30.05.2019 року в справі № 910/4209/19.

Водночас заперечення відповідача проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву від 23.06.2020 року, які зводяться до відсутності у позивача відповідних прав вимоги про стягнення з принципала спірних коштів, не беруться судом до уваги, з огляду на встановлені судом вищевказані обставини справи.

Посилання відповідача на те, що питання про отоварювання талонів за Договором поставки № 250718-05/197 Пс від 25.07.2018, виконання зобов`язань відповідача за яким було забезпечено гарантією позивача, залишається невирішеним, також оцінюються судом критично, оскільки означені обставини не входять до предмета доказування у даній справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 30 240, 00 грн. Водночас у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Айбокс банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" в частині вимог про стягнення 1 921, 00 грн. основного боргу слід відмовити.

Крім того, у поданій позовній заяві Приватне акціонерне товариство "Айбокс банк", з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та виправлення описки у позовній заяві, просило суд стягнути з відповідача 35 % річних у розмірі 6 126, 24 грн., нарахованих на суму сплаченої позивачем гарантії в розмірі 32 161,00 грн. у період з 22.10.2019 року по 07.05.2020 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За умовами пункту 3.2 Договору про надання гарантії № 4007-0718/TLN5.1v від 18.07.2018, у випадку виконання гарантом зобов`язань принципала, які забезпечені гарантією, принципал сплачує гаранту плату в розмірі 35 % річних від суми коштів, яка фактично була сплачена гарантом бенефіціару за наданою гарантією. Проценти нараховуються гарантом щомісяця за період з 1-го по останнє число поточного місяця, виходячи з фактичної кількості днів у місяці і 365/366 днів у році. Нарахування процентів за місяць, у якому грошові кошти були фактично сплачені гарантом бенефіціару, починається з дня здійснення гарантом такої проплати за гарантією (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день повного погашення принципалом зворотних вимог гаранта, які виникли в результаті здійснення гарантом проплати за виданою гарантією.

Враховуючи вищенаведені положення укладеного між сторонами Договору, зважаючи на те, що виникнення обов`язку відповідача зі сплати встановлених пунктом 3.2 цієї угоди грошових коштів в розмірі 35 % річних від суми коштів, яка фактично була сплачена гарантом бенефіціару за наданою гарантією, не пов`язується з датою виникнення прострочення виконання ним свого грошового обов`язку, а також беручи до уваги встановлений судом дійсний розмір суми гарантії, що підлягає стягненню з відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Приватного акціонерного товариства "Айбокс банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" про стягнення 35% річних в сумі 5 760, 32 грн., нарахованих на суму основного боргу в розмірі 30 240, 00 грн. у період з 22.10.2019 року по 07.05.2020 року. Водночас в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 35 % річних в сумі 365,92 грн., нарахованих у наведений період на суму грошових коштів у розмірі 1 921, 00 грн. (що складають суму сплаченого позивачем судового збору в справі № 910/4209/19), слід відмовити.

Крім того, у поданому позові Приватне акціонерне товариство "Айбокс банк", з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та виправлення описки у позовній заяві, просило суд стягнути з відповідача 139,21 грн. інфляційних втрат та 4 051, 80 грн. пені, нарахованих, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, у період з 23.10.2019 року по 07.05.2020 року.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що передбачені ними штрафні санкції та компенсаційні виплати можуть бути нараховані після прострочення боржником виконання свого грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Отже, враховуючи вищезазначені приписи чинного законодавства, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, змінити такі вимоги на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення.

Відтак, враховуючи встановлений судом факт виникнення прострочки відповідача щодо погашення належної до сплати суми перерахованої бенефіціару гарантії вже після звернення позивача до господарського суду міста Києва з даним позовом (25.05.2020 року), зважаючи на зазначені Приватним акціонерним товариством "Айбокс банк" періоди нарахування заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та пені (з 23.10.2019 року по 07.05.2020 року), а також беручи до уваги, що позивачем не було подано відповідної заяви про зміну позовних вимог щодо нарахування спірних сум пені та збитків від інфляції, зокрема, щодо зміни періодів та розмірів їх нарахування, суд позбавлений можливості вийти за межі періодів та нарахованих граничних сум, визначених позивачем у позовній заяві. За таких обставин у задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" 139,21 грн. інфляційних втрат та 4 051, 80 грн. пені, нарахованих, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, у період з 23.10.2019 року по 07.05.2020 року, слід відмовити у зв`язку з тим, що прострочення відповідача виконання грошового зобов`язання у спірні періоди фактично було відсутнє.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача у даній справі підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Айбокс банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" про стягнення 42 478, 25 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крейн Енерджі" (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, кімната 413; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Айбокс банк" (03150, місто Київ, вулиця Ділова, будинок 9 А; ) 30 240 (тридцять тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. основного боргу, 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) грн. 32 коп. 35 % річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 781 (одна тисяча сімсот вісімдесят одна) грн. 45 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Айбокс банк" відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 05.08.2020 року.

Суддя В.С. Ломака