РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020Справа № 910/6164/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини-16/2" (пр-т П.Тичини, 16/2, м. Київ, 02098)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, 04655)

про стягнення 141 620,16 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини-16/2" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про стягнення 141 620,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, житлово-комунальних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.05.2020 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6164/20, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/6164/20 від 12.05.2020 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана представниками позивача та відповідача, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а отже, не скористався наданими йому процесуальними правами, ураховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.03.2001 Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією було зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини-16/2" (надалі також - Об`єднання) за адресою: 02098, м. Київ, проспект Тичини, буд. 16/2.

Відповідно до п. 1.1. Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини-16/2", затвердженого рішенням загальних зборів ОСББ "Тичини-16/2", протокол № 21 від 22.04.2018, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини-16/2" (далі - об`єднання) створено власниками квартир та нежитлових приміщень (далі - співвласники) багатоквартирного будинку (далі - будинок), що розташований за місцезнаходженням об`єднання за адресою: проспект Павла Тичини, будинок № 16/2, місто Київ, 02098, створено і діє за законами України на підставі «Положення про порядок організації та діяльності об`єднань, що створюються власниками для управління, утримання і використання майна житлових будинків, яке перебуває у загальному користуванні», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 липня 1995 р. №588 (надалі - Положення), та «Типового статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (надалі - Типовий статут), затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житло-комунального господарства 27.08.2003 № 141 (з наступними змінами), Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Цивільного кодексу України, інших законодавчих актів України, і цього статуту.

За умовами п. 1 розділу ІІ Статуту, метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Статуту визначено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи, Об`єднання було прийнято на баланс житловий будинок, офіси, гаражі об`єкту за адресою: 02098, м. Київ, проспект Тичини, буд. 16/2.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" з 28.11.2014 є власником квартири (об`єкт житлової нерухомості), загальною площею 258,8 кв.м., житловою площею 66,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Тичини, будинок 16/2, кв. 153.

Відповідно до протоколу № 58 засідання правління ОСББ «Тичини 16/2» від 28.04.2009, на засіданні було розглянуто питання про приєднані додаткові площі і внесені зміни в відомості коригування відомостей по розрахункам площ приміщень, внаслідок чого рішенням правління від 28.04.2009 було затверджено коригування відомостей по розрахункам площі приміщень по секції № 3, згідно з якими загальна площа квартири № 153 становить 267,0 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2014 загальними зборами Об`єднання було вирішено затвердити внески на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі: 4,20 грн/м.кв. загальної площі (при несвоєчасній оплаті та наявність заборгованості на 1 число наступного місяця); 3,82 грн/м.кв. загальної площі (при відсутності заборгованості на 1 число наступного місяця) (протокол загальних зборів № 18 від 01.02.2014).

Крім того, 24.05.2014 загальними зборами Об`єднання було вирішено внесок на тримання консьєржної служби залишити в розмірі: 1,26 грн/м.кв. загальної площі; 1,18 грн/м.кв. загальної площі (при відсутності заборгованості на 1 число наступного місяця) (протокол загальних зборів № 19 від 24.05.2014).

22.04.2018-07.05.2018 загальними зборами Об`єднання було затверджено на 2018 р.: розміри обов`язкових щомісячних внесків кожного співвласника житлових та нежитлових приміщень ОСББ «Тичини-16/2» на УБПТ 6,9 грн./м.кв., що підлягають сплаті до останнього числа кожного місяця, що настає за розрахунковим, та у разі несплати у цей строк - 7,6 грн/м.кв; розміри обов`язкових щомісячних внесків кожного співвласника житлових та нежитлових приміщень ОСББ «Тичини-16/2» на утримання консьєржної служби 2,1 грн./м.кв., що підлягають сплаті до останнього числа кожного місяця, що настає за розрахунковим, та у разі несплати у цей строк - 2,3 грн/м.кв.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконував свої зобов`язання як співвласника багатоквартирного будинку зі сплати внесків та платежів, у зв`язку з чим за період з 01.05.2017 по 31.03.2020 у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем по внесках на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 60 124,19 грн, по внесках на консьєржну службу у розмірі 14 932,14 грн, по централізованому холодному водопостачанню та водовідведенню у розмірі 12 923,17 грн та по централізованому опаленню у розмірі 45 410,73 грн. Крім того, зважаючи на про прострочення відповідача, позивач нарахував та заявив до стягнення також 3% річних у розмірі 3 315,65 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 914,28 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.

За змістом статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (частина 6 статті 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Відповідно до статті 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (ст. 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Згідно зія ст.17 вказаного Закону для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (частина 1 статті 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Згідно з частинами 5 та 8 статті 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (в редакції чинній на момент укладення договору) у разі, якщо правління об`єднання самостійно здійснює функції управителя, воно за договором із постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг. У цьому випадку об`єднання несе повну відповідальність за своєчасну сплату вартості фактично спожитих членами об`єднання комунальних послуг. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості з плати за відповідними рахунками у примусовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 4 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 статті 385 Цивільного кодексу України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З аналізу наведених положень Цивільного кодексу України та законів України в їх системному взаємозв`язку Суд вбачає, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, статті 322 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.02.2018 у справі 910/11312/17.

Проаналізувавши наведені норми законодавства, положення Статуту позивача, а також надавши оцінку рішенням загальних зборів Об`єднання, оформленими протоколами від 01.02.2014, 24.05.2014 та 22.04.2018-07.05.2018, врахувавши всі матеріали справи в сукупності, суд дійшов висновку про обов`язковість сплати платежів (внесків), встановлених рішеннями загальних зборів.

При цьому, судом не встановлено оскарження та визнання недійсними рішень позивача, оформлених зазначеними протоколами, проте встановлено відсутність доказів оплати відповідачем суми основного боргу за спірний період.

Отже, за наведених вище обставин суд встановив, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 60 124,19 грн, а також служби консьєржів у розмірі 14 932,14 грн за період з травня 2017 року по березень 2020 року. Як свідчить надана до суду довідка про заборгованість, ця сума розрахована позивачем правильно, відповідно до встановлених тарифів, пропорційно площі квартири.

Відповідач в свою чергу не довів належними засобами доказування та не надав доказів щодо наявності підстав для звільнення його від обов`язку оплати заявлених позивачем сум внесків на утримання будинку та прибудинкової території та утримання служби консьєржів в багатоквартирному будинку, в якому він є співвласником.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості перед позивачем по внесках на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 60 124,19 грн та по внесках на консьєржну службу у розмірі 14 932,14 грн підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення суми заборгованості по централізованому холодному водопостачанню та водовідведенню у розмірі 12 923,17 грн та по централізованому опаленню у розмірі 45 410,73 грн, суд зазначає таке.

На підтвердження зазначеної заборгованості позивач надав до суду договір № 9598/5-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 20.07.2001, укладений між ДКО «Київводоканал» та ОСББ «Тичини-16/2», договір № 510603 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 11.07.2018, укладений між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та ОСББ «Тичини-16/2», а також довідку про заборгованість, відповідно до якої борг за централізоване опалення нараховано за період грудень 2018- квітень 2019, листопад 2019-березень 2020, а борг по централізованому холодному водопостачанню та водовідведенню нараховано за квітень, липень, серпень, грудень 2019 року та лютий 2020 року.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Однак, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували обсяг наданих та спожитих відповідачем комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, опалення), їх вартість, в тому числі тарифи на вказані послуги, умови оплати та методика розрахунків. Так, відсутні квитанції на оплату таких житлово-комунальних послуг та докази їх направлення відповідачу.

Натомість, суд не вважає вказані вище договори та вказані позивачем суми наданих послуг без відповідного доказового обґрунтування такими, що підтверджують виникнення у відповідача обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг у заявленому розмірі.

У зв`язку з наведеним, за браком належних та допустимих доказів, позовні вимоги про стягнення заборгованості по централізованому холодному водопостачанню та водовідведенню у розмірі 12 923,17 грн та по централізованому опаленню у розмірі 45 410,73 грн задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 315,65 грн та інфляційних у розмірі 4 914,28 грн за період з липня 2017 року по березень 2020.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пунктах 3.1, 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки позивач здійснив нарахування 3% та інфляційних на щомісячні суми заборгованості зі сплати внесків та комунальних послуг разом, то суд, ураховуючи відмову у задоволенні вимог про стягнення комунальних послуг, здійснив самостійний перерахунок 3% та інфляційних за несвоєчасну сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території та консьєржну службу, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 963,08 грн та інфляційних у розмірі 4 546,79 грн.

Ураховуючи встановлені обставини, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, у позові позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги №03/04/2020-1 від 06.04.2020, укладений з Адвокатським бюро "Тарас Кулачко та партнери", акт приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2020, платіжне доручення № 3151 від 10.04.2020 на суму 6 000,00 грн, банківську виписку, ордер серії ВІ № 1010601 від 06.04.2020 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2653 від 26.03.2019.

Дослідивши вказані документи, суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Отже, враховуючи наведене та відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, заявлена позивачем сума витрат позивача на правову допомогу покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, 04655, ідентифікаційний код 35326253) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини-16/2" (пр-т П.Тичини, 16/2, м. Київ, 02098, ідентифікаційний код 25980637) заборгованість по внесках на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 60 124,19 грн та по внесках на консьєржну службу у розмірі 14 932,14 грн, 3% річних у розмірі 2 693,08 грн, інфляційні у розмірі 4 546,79 грн, судовий збір у розмірі 1 125,84 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 179,90 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 10.08.2020

Суддя Т. Ю. Трофименко