ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2020 р. Справа№ 910/1458/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 (повний текст складено 16.04.2020)

у справі № 910/1458/20 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ"

до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 24 272 грн 82 коп.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 24 272 грн 82 коп. вартості нестачі вантажу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем - Акціонерним товариством " Українська залізниця " своїх обов`язків щодо здійснення перевезень вантажу позивача, а саме, щодо його збереження до моменту видачі останнього вантажоотримувачу. Враховуючи нестачу вантажу, яка виникла під час здійснення відповідачем перевезення вантажу, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у загальному розмірі 24 272 грн 82 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" 24 272 грн 82 коп. вартості нестачі вантажу, 2 102 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20 повністю та ухвалити нове рішенн, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Владимиренко С.В., суддів Ходаківської І.П., Демидової А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі №910/1458/20 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, надавши суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

10.06.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про усунення недоліків, в якій заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що про оскаржуване рішення відповідач дізнався 30.04.2020, а повне судове рішення апелянт отримав 04.05.2020. Скаржник також посилається на запровадження на території України карантину з 12.03.2020 по 22.06.2020, додав до клопотання копію Наказу Регіональної філії "Львівська залізниця" №154/од від 20.03.2020 "Про оголошення простою в окремих структурних підрозділах регіональної філії "Львівська залізниця" та просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду м. Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 15.06.2020 у справі № 910/1458/20 поновлено Регіональній філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/1458/20 за апеляційною скаргою Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Згідно ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи (ч. 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволені апеляційної скарги Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", з наступних підстав.

19.11.2019 Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" ( позивач, вантажовідправник ) по залізничній накладній № 46102042 здійснило відправлення вагонів, зокрема, вагону з вугіллям кам`яним марки г-газовий № 56737414 зі станції Ароматна Придніпровської залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу ВП " ДТЕК Бурштинська ТЕС " АТ " ДТЕК Західенерго "

На станції Нижньодніпровськ - Вузол Придніпровської залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 56737414 не відповідає масі, вказаній у накладній, про що складено комерційний акт № 450003/450 від 21.11.2019.

У розділі Д вказаного акту зазначено, що після переважування виявилось вага брутто 81950 кг, тара за документом - 21300 кг, вага нетто - 60650 кг, що менше ваги, вказаної у документі на 10150 кг. Навантаження у вагоні рівномірне, нижче рівня бортів 30-40 см., марковано повздовжніми борознами, поглиблень немає, маркування не порушене. Вагон бездверний, розвантажувальні люки с обох сторін закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний. При контрольному переважуванні вага підтвердилась.

03.11.2019 Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ " ( позивач, вантажовідправник ) по залізничній накладній № 45583309 здійснило відправлення вагонів, зокрема, вагону з вугіллям кам`яним марки г-газовий № 53607438 зі станції Миколаївка - Донецька Придніпровської залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу ВП " ДТЕК Бурштинська ТЕС " АТ " ДТЕК Західенерго "

На станції Бурштин Львівської залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 53607438 не відповідає масі, вказаній у накладній, про що складено комерційний акт № 388103/189 від 10.11.2019.

У розділі Д вказаного акту зазначено, що після переважування виявилось вага брутто 91050 кг, тара за документом 23800 кг, вага нетто 67250 кг, що менше ваги, вказаної у документі на 1200 кг. Вантаж нище бортів 10-20 см. На поверхні вантажу над 5 люком виїмка довжиною 1,0 м. шириною 0,5 м. глибиною 0,5 м. маркування відсутнє. Вагон бездверний, люки закриті, розвантажувальні люки с обох сторін закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

03.11.2019 Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ " ( позивач, вантажовідправник ) по залізничній накладній №45576139 здійснило відправлення вагонів, зокрема, вагонів з вугіллям кам`яним марки г-газовий №53534210 та № 56875669 зі станції Миколаївка - Донецька Придніпровської залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу ВП " ДТЕК Бурштинська ТЕС " АТ " ДТЕК Західенерго "

На станції Бурштин Львівської залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах №53534210 та № 56875669 не відповідає масі, вказаній у накладній, про що складено комерційні акти від 10.11.2019. № 388103/190 та № 388103/191.

У розділі Д акту № 388103/190 від 10.11.2019. зазначено, що після переважування виявилось вага брутто 88300 кг, тара за документом 22200 кг, вага нетто 66100, що менше ваги, вказаної у документі на 1950 кг. Вантаж вище бортів 20-30 см. На поверхні вантажу над 1 люком виїмка довжиною 2,0 м. на ширину вагону глибиною 0,3 м. маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті. Вагон в технічному стані справний.

У розділі Д акту № 388103/191 від 10.11.2019 зазначено, що після переважування виявилось вага брутто 87750 кг, тара за документом 21200 кг., вага нетто 66550, що менше ваги, вказаної у документі на 3550 кг. Вантаж нище бортів 10-20 см. На поверхні вантажу над 1 люком виїмка 2,5 м. на ширину вагону глибиною 0,3 м. маркування порушено. Вагон бездверний, люки закриті. Вагон в технічному стані справний.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, з вини відповідача у незабезпеченні збереження вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 24 272 грн 82 коп.

Положеннями ст. 908 Цивільного кодексу України визначено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами, передбачені у ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України.

В статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, визначено, що статут залізниць України (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як передбачено ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, п. 22 Статуту, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У п. 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

В статті 24 Статуту встановлено право залізниці перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 (далі - Правила видачі вантажів) передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

В ст. 113 Статуту встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріально відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. п. 2, 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.072002 за № 567/6855 (далі - Правила складання актів) комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

В зазначених накладних вантаж (кам`яне вугілля і вугільна продукція) поставлявся позивачем за договором поставки № 20/13-ПУ від 20.05.2013 з додатковою угодою до нього та специфікацією № 835909 від 25.10.2019 до цього договору, укладеним між позивачем (виробник вугілля)(постачальник) та ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», який уклав договір поставки № 1-1-2016/006 від 27.01.2016 з ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» з додатковою угодою до нього, за якими позивачем (відправником) в листопаді 2019 року було навантажено та відправлено одержувачу вантажу кам`яне вугілля і вугільна продукція - ДТЕК Бурштинська ТЕС АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», вартість яких зазначена в наявних в матеріалах справи довідках позивача, які підтверджують, що вартість 1 тони вугільної продукції становить: по накладній №46102042 - 1848,96 грн. з ПДВ, по накладній № 45583309 -1726,36 грн. з ПДВ та по накладній № 45576139 - 1438,63 грн.

В п. 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» зазначено, що згідно зі статтею 924 Цивільного кодексу України, статтею 314 Господарського кодексу України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Судом з урахуванням здійсненого аналізу наявних матеріалів справи відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вартість 1 тони вантажу у вагоні № 56737414 відповідно до довідки вантажовідправника складає 1848,96 грн. з ПДВ.

Згідно з комерційним актом №450003/450 від 21.11.2019 р. нестача у вагоні №56737414 склала 10150 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 70800 кг) складає: 70800 кг *1% = 708 кг. Кількість фактичної нестачі складає: 10150 кг - 708 кг =9442 кг. ( 9,442 т )

Вартість втраченого вантажу у вагоні № 56737414 визначена судом становить: 9,442 т. х 1848,96 грн. = 17457,88 грн. з ПДВ

Вартість 1 тони вантажу у вагоні № 53607438 відповідно до довідки вантажовідправника складає 1726,36 грн. з ПДВ.

Згідно з комерційним актом №388103/189 від 10.11.2019 р. нестача у вагоні № 53607438 склала 1200 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 68450 кг) складає: 68450 кг *1% = 684,50 кг. Кількість фактичної нестачі складає: 1200 кг - 684,50 кг = 515,50 кг ( 0,5155 т )

Вартість втраченого вантажу у вагоні № 53607438 визначена судом становить: 0,5155 т х 1726,36 грн. = 889,94 грн. з ПДВ

Вартість 1 тони вантажу у вагоні № 56875669 відповідно до довідки вантажовідправника складає 1438, 63 грн.

Згідно з комерційним актом № 388103/191 від 10.11.2019 р. нестача у вагоні № 56875669 склала 3550 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 70100 кг) складає: 70100 кг *1% = 701 кг. Кількість фактичної нестачі складає: 3550 кг - 701 кг = 2849 кг ( 2,849 т )

Вартість втраченого вантажу у вагоні № 56875669 визначена судом становить: 2,849 т. х 1438,63 грн. = 4098,66 грн. з ПДВ

Вартість 1 тони вантажу у вагоні № 53534210 відповідно до довідки вантажовідправника складає 1438, 63 грн.

Згідно з комерційним актом № 388103/190 від 10.11.2019 р. нестача у вагоні № 53534210 склала 1950 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 68050 кг) складає: 68050 кг *1% = 680,5 кг. Кількість фактичної нестачі складає: 1950 кг - 680,5 кг = 1269,50 кг ( 1,2695 т. )

Вартість втраченого вантажу у вагоні № 53534210 визначена судом становить: 1,2695 т х 1438,63 грн. = 1826,34 грн. з ПДВ

Загальна вартість нестачі вантажу у вказаних вагонах становить 24272,82 грн. з ПДВ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наявні в матеріалах справи комерційні акти, що підтверджують недостачу вантажу за своєю формою та змістом, відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнаються судом апеляційної інстанції належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

2% маси, зазначеної в перевізних документах:

вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані;

руда марганцева і хромова;

кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм);

мідний купорос;

хімічна сировина навалом;

солі;

фрукти свіжі;

овочі свіжі;

шкіра оброблена і мокросолона;

тютюн;

м`ясо свіже;

1.5% маси, зазначеної в перевізних документах:

вугілля деревне;

будівельні матеріали;

кварцити в кусках;

жири;

риба солона;

мінеральні добрива;

1% маси, зазначеної в перевізних документах:

мінеральне паливо;

кокс;

руда залізна;

вовна немита;

мило;

м`ясо морожене;

птиця бита всяка;

копченості м`ясні всякі;

0,5% маси всіх інших вантажів.

За змістом статті 31 Статуту та пунктів 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у вагон повинен визначити його придатність для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантаженні вантажів, які містять дрібні фракції, - усунути щілини та конструктивні зазори вагонів, а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу.

В пункті 3.9 роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008 "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002" Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" зазначено, що оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження технічної чи комерційної несправності вагонів.

Виходячи зі змісту ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Абзацом 1 ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною першою ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (ч.1 ст. 225 Господарського кодексу України).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Частиною 2 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст.ст. 76-78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ст. 113 Статуту).

Відповідно до приписів ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Згідно зі ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до абз.1 ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При здійсненні апеляційного розгляду у даній справі суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування вказаних норм права, викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.02.2018 у справі № 910/13327/17.

Всупереч вимогам ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України відповідач не надав суду належних доказів того, що нестача отриманого для перевезення вантажу сталася не з його вини.

Здійснив аналіз наявних матеріалів справи згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення шкоди у розмірі вартості втраченого вантажу на загальну суму 24 272 грн 82 коп. з відповідача, який є перевізником та відповідає за втрату, нестачу прийнятого до перевезення вантажу і не довів суду, що це сталося не з його вини, з урахуванням доведення позивачем суду наявності складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки (бездіяльності) відповідача щодо збереження прийнятого до перевезення вантажу, завдання позивачу шкоди у розмірі вартості втраченого вантажу на загальну суму 24 272 грн 82 коп. в результаті такої поведінки відповідача та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою (бездіяльністю) та завданою шкодою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги твердження відповідача про те, що позивачем невірно розрахована норма природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, оскільки застосований 1%, а не 2% як це передбачено Правилами видачі вантажів для вантажів завантажених у вологому стані, оскільки відповідно до п. 4.3 ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої, другої та третьої категорій марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива Wrt повинна бути не більше ніж 16,0 %.

Згідно залізничних накладних: № 46102042, № 45583309, № 45576139 волога у вугіллі кам`яному не перевищує гранично допустиму норму ( графа 20 перевізних документів - "вантаж в твердому стані, з вологістю не більше 12%"), тоді як норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані. Вугілля кам`яне здане для перевезення в твердому стані, а не у вологому стані, тому неправомірним є застосування вказаної відповідачем норми недостачі 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Вищевикладене спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20 слід залишити без змін.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Регіональну філію "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Регіональну філію "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/1458/20.

4. Матеріали справи № 910/1458/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288,289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова