ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020м. ДніпроСправа № 904/3059/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Благогаз Збут", м. Львів

до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України", Дніпропетровська область, м. Дніпро

про стягнення 39 370,57 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Благогаз Збут" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" про стягнення 39 370,57 грн. основного боргу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020 в частині оплати поставленого природного газу.

Ухвалою суду від 10.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 10.06.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Благогаз Збут" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовлено.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація базується на таких основних принципах, зокрема, об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі:

1) відповідних заяв про державну реєстрацію;

2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій;

3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до пунктів 10, 18 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема: місцезнаходження юридичної особи, інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти.

Так, судом було долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.06.2020 щодо юридичної особи - Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України", з якого вбачається, зокрема, інформація про здійснення зв`язку з юридичною особою адреса електронної пошти -

На вказану адресу електронної пошти 11.06.2020 направлено ухвалу суду від 10.06.2020.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження, телефон, адресу електронної пошти.

При цьому, такі дані є офіційними та повідомляються юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи викладене, отримання відповідачем ухвали суду на його офіційну електронну адресу, яка підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до частини 6 статті 120 ГПК України є належним повідомленням про відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Благогаз Збут" (постачальник) та Державним закладом "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України" (покупець) було укладено договір на постачання природного газу № 2 (далі - договір).

Постачальник зобов`язується передати покупцю природний газ за кодом ДК 021:20-6 - Газове паливо (природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/ організаціями та для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб (п. 1.2. договору).

Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.3. договору).

Бюджетні зобов`язання за даним договором виникають у разі наявності та межах відповідних бюджетних асигнувань на 2020 рік. Замовник має право на коригування визначеної у договорі суми коштів та зобов`язань у разі зменшення надходжень до бюджету (п. 1.4. договору).

В межах цього договору, у січні 2020 р., постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти природний газ обсягом - 150 000 м3 газу (п. 2.1. договору).

Обсяг газу визначається та узгоджується на кожен місяць шляхом подання покупцем заявок постачальнику. Заявки подаються постачальникові у письмовій формі, зокрема, з використанням факсу та інших засобів електронного зв`язку до 20 числа місяця що передує місяцю поставки газу. У спосіб, зазначений для подання заявки, постачальник зобов`язаний до 1 (першого) числа місяця, щодо якого подано заявку, підтвердити покупцю її прийняття до виконання. На підставі заявки покупця, підтвердженої постачальником, у постачальника виникають зобов`язання щодо поставки газу, а у покупця виникають зобов`язання щодо оплати отриманого газу (п. 2.5. договору).

В порядку цього договору постачальник передає покупцю у власність газ, в обсягах, визначених п. 2.1. цього договору (п. 3.2. договору).

Право власності на газ від постачальника до покупця переходить в точці входу в газорозподільну систему, до якої підключено заклад замовника (п. 3.3. договору).

Приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцю у відповідному місяці, оформляється щомісячними Актами приймання-передачі природного газу. Кількість газу, поставленого покупцю, підтверджуються щомісячними технічними актами приймання-передачі газу, які підписуються повноважними представниками постачальника і покупця та газотранспортної організації (п. 3.4. договору).

Акти приймання-передачі природного газу, що зазначені у пункті 3.4. даного договору, складаються покупцем за формою, наданою постачальником, на підставі технічних актів приймання-передачі газу до кінця місяця споживання, але не пізніше 3 (третього) числа місяця, наступного за звітним (п. 3.5. договору).

Строк (термін) поставки товару: з 15.01.2020 до 31.01.2020 (п. 3.13. договору).

На момент підписання договору ціна за 1 000 куб. м. природного гачу з урахування тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи становить 5 600,00 грн. в тому числі ПДВ - 20%, що складає -933,33 грн. (п. 4.1. договору).

Загальна сума договору становить 840 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 140 000,00 грн., джерело фінансування: Державний бюджет України (п. 4.2. договору).

Сума договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін у випадках, передбачених законом (п. 4.3. договору).

Оплата за фактично переданий покупцю газ здійснюється за фактом споживання природного газу до 10 числа місяця наступного за місяцем передачі газу (п. 5.1. договору).

Датою оплати покупцем газу є дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника (п. 5.2. договору).

Звірка розрахунків здійснюється сторонами щомісяця у строк до 10 числа місяця наступного за звітним. Акти звірки складаються та надаються покупцем за формою наданою постачальником (п. 5.5. договору).

Покупець зобов`язується: оплатити газ на умовах цього договору; проводити щомісячну звірку розрахунків за договором шляхом оформлення акту звірки розрахунків станом на останню дату звітного місяця (п. 6.1.1. та п. 6.1.2. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.01.2020 і відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України діє в частині поставки газу з 15.01.2020 до 31.01.2020, а в частині виконання своїх зобов`язань, до повного їх виконання сторонами (п. 11.1. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу у січні 2020 року природний газ у обсязі 107,75648 куб.м. на загальну суму 603 436,28 грн., на підтвердження чого надав підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт приймання передачі природного газу № РН-0000068 від 24.02.2020 (а.с. 15).

Відповідно до п. 5.1. договору оплата за фактично переданий покупцю газ здійснюється за фактом споживання природного газу до 10 числа місяця наступного за місяцем передачі газу.

Позивач зазначає, що за поставлений у січні 2020 року природний газ відповідач розрахувався, а саме сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 603 436,28 грн.

Позивач стверджує, що новим постачальником ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» було створено заявку на зміну постачальника в інформаційній платформі 30.01.2020, даний запит зі сторони позивача було підтверджено 31.01.2020, проте дата початку створення запиту з 02.02.2020. Таким чином, за 01.02.2020 виникла заборгованість за поставлений природний газ в об`ємі 7,03046 куб.м. на суму 39 370,57 грн. з ПДВ, оскільки об`єми спожитого газу у лютому 2020р. стали відомі лише в березні 2020р.

В якості доказу поставки відповідачу природного газу в лютому 2020 року у кількості 7,03046 куб.м. на суму 39 370,57 грн. з ПДВ позивач надав інформацію щодо остаточної алокації відборів споживача (а.с. 23), інформацію щодо закріплення споживача в реєстрі споживачів ТОВ «Благогаз Збут» (а.с. 22), а також підписані позивачем одноособово:

- акт приймання передачі природного газу № РН-0000364 (за договором №2 від 21.01.2020) про поставку природного газу у лютому у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ (а.с. 17);

- видаткову накладну № РН-0000364 від 29.02.2020 про поставку природного газу у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ (а.с. 16).

Позивач зазначає, що на момент подання позовної заяви в суд ним не було отримано від відповідача підписаного та скріпленого печаткою акту приймання-передачі газу № РН-0000364 та видаткової накладної № РН-0000364 від 29.02.2020.

Позивач стверджує, що направляв відповідачу вимогу про оплату боргу в розмірі 39 370,57 грн., здійснював телефонні дзвінки з проханням щодо погашення існуючого боргу. Проте відповідач залишив звернення позивача без відповіді.

У зв`язку з чим, 22.05.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу № 19/05-11 від 19.05.2020, в якій вимагав сплатити заборгованість. Разом із вказаною вимогою позивачем було направлено видаткову накладну та Акт приймання-передачі природного газу № РН-0000364 від 29.02.2020.

В якості доказу направлення на адресу відповідача вказаної вимоги, позивач надав до суду копії опису вкладення, список згрупованих відправлень та фіскального чеку (а.с. 19-21).

Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Також, позивач надав до суду акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 31.03.2020 між сторонами (а.с. 18), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.03.2020 становить 39 370,57 грн.

Господарський суд зазначає, що вказаний акт звірки взаєморозрахунків підписаний лише зі сторони позивача та не містить підпису уповноваженої особи та відтиску печатки відповідача.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.4. договору приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцю у відповідному місяці, оформляється щомісячними Актами приймання-передачі природного газу. Кількість газу, поставленого покупцю, підтверджуються щомісячними технічними актами приймання-передачі газу, які підписуються повноважними представниками постачальника і покупця та газотранспортної організації.

Акти приймання-передачі природного газу, що зазначені у пункті 3.4. даного договору, складаються покупцем за формою, наданою постачальником, на підставі технічних актів приймання-передачі газу до кінця місяця споживання але не пізніше 3 (третього) числа місяця, наступного за звітним (п. 3.5. договору).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми);дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи) (п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг (п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

За своєю правовою природою Акти приймання передачі та видаткові накладні є первинними документами, оскільки підтверджують факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Таким чином, до оформлення актів прийому-передачі та видаткових накладних застосовуються вимоги, встановлені діючим законодавством.

Господарський суд наголошує, що в матеріалах справи містяться: акт приймання передачі природного газу № РН-0000364 про поставку природного газу у лютому у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ (а.с. 17) та видаткова накладна № РН-0000364 від 29.02.2020 про поставку природного газу у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ (а.с. 16), які підписані позивачем одноособово та не містять підписів уповноваженої особи та відтиску печатки відповідача. У зв`язку із чим надані позивачем акт приймання передачі природного газу № РН-0000364 та видаткова накладна № РН-0000364 від 29.02.2020 не можуть підтверджувати здійснення господарської операції з поставки відповідачу природного газу у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020.

Підписані сторонами та скріплені їх печатками акт прийому-передачі чи видаткова накладна про поставку природного газу у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ в матеріалах справи відсутні.

Наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 31.03.2020 між сторонами (а.с. 18) також підписаний лише зі сторони позивача, не містить підпису уповноваженої особи та відтиску печатки відповідача. У вказаному акті не зазначено за яким договором проводилась звірка між сторонами. Таким чином, акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2019 по 31.03.2020 не є належним та достовірним доказом здійснення господарської операції з поставки відповідачу природного газу у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020, та, як наслідок, не може свідчити про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020.

Як вказано вище, позивач стверджує, що новим постачальником ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» було створено заявку на зміну постачальника в інформаційній платформі 30.01.2020, даний запит зі сторони позивача було підтверджено 31.01.2020, проте дата початку створення запиту з 02.02.2020. Таким чином, за 01.02.2020 виникла заборгованість за поставлений природний газ в об`ємі 7,03046 куб.м. на суму 39 370,57 грн. з ПДВ, оскільки об`єми спожитого газу у лютому 2020р. стали відомі лише в березні 2020р. На підтвердження чого позивач надав інформацію щодо остаточної алокації відборів споживача (а.с. 23) та інформацію щодо закріплення споживача в реєстрі споживачів ТОВ «Благогаз Збут» (а.с. 22).

Господарський суд зазначає, що взаємовідносини між відповідачем та новим постачальником не є предметом розгляду даної справи та жодним чином не впливають на взаємовідносини між сторонами за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020.

Відповідно до п. 2.1. договору в межах цього договору, у січні 2020 р., постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти природний газ обсягом - 150 000 м3 газу.

Строк (термін) поставки товару: з 15.01.2020 до 31.01.2020 (п. 3.13. договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.01.2020 і відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України діє в частині поставки газу з 15.01.2020 до 31.01.2020, а в частині виконання своїх зобов`язань, до повного їх виконання сторонами (п. 11.1. договору).

З викладеного вбачається, що підписуючи договір, сторони домовились про поставку газу лише у січні 2020 року, а саме з 15.01.2020 до 31.01.2020.

В матеріалах справи міститься підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт приймання передачі природного газу № РН-0000068 від 24.02.2020 про поставку відповідачу у січні 2020 року природного газу у обсязі 107,75648 куб.м. на загальну суму 603 436,28 грн., який, за твердженням позивача, оплачений в повному обсязі.

В той же час заборгованість у розмірі 39 370,57 грн., за твердженням позивача, виникла за 01.02.2020, тобто у лютому 2020 р.

Відповідно до п. 10.2. договору всі зміни та доповнення до цього договору дійсні лише за умови, якщо вони виконані в письмовій формі при взаємному погоджені сторін, підписані їх уповноваженими представниками та скріплені відбитками печаток сторін.

Господарський суд зазначає, що підписаної сторонами та скріпленої їх печатками додаткової угоди до договору, якою б строк дії договору а також строк (термін) поставки природного газу було б збільшено сторонами до суду не надано.

З огляду на викладене, позивачем належними та достовірними доказами не доведено факт постачання позивачу природного газу у лютому 2020 р. у кількості 7,03046 тис. м3 на суму 39 370,57 грн. з ПДВ саме за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що при розгляді даної категорії спорів необхідно враховувати загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, оскільки за результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно стягнення з відповідача заборгованості за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на Товариство з обмеженою відповідальністю "Благогаз Збут", як позивача, покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, всупереч наведеному позивач не довів перед судом, яким чином було порушено зі сторони відповідача права позивача за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів, які свідчать про порушення його прав чи законних інтересів саме за договором на постачання природного газу № 2 від 21.01.2020, господарський суд вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 2 102,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.В. Мілєва