ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/2418/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1
на рішення господарського суду Миколаївської області від 25.02.2020, суддя в І інстанції Семенчук Н.О., повний текст якого складено 02.03.2020 в м. Миколаєві
у справі № 915/2418/19
за позовом: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця
до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1
про: стягнення 38 970,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 38 970,81 грн. витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на навчальні збори, які є працівниками позивача.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач не виконав вимоги чинного законодавства щодо відшкодування витрат понесених позивачем при виплаті ним своїм працівникам середньомісячного заробітку, як військовозобов`язаним запасу під час перебування їх на навчальних зборах.
Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.02.2020 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця заборгованість у розмірі 38 970,81 грн. та 1921,00 грн. судового збору.
У поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 просить рішення господарського суду Миколаївської області від 25.02.2020 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник зазначає порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що станом на 01.12.2017 року виділені кошти та кошторисні призначення на 2017 рік на виплату середнього заробітку військовозобов`язаним за перебування на навчальних зборах ІНФОРМАЦІЯ_3 були витрачені в повному обсязі, при цьому останнім було подано заявку до вищого командування на додаткове фінансування відповідача для компенсації виплат середньої заробітної плати підприємствам, проте, з огляду на Указ Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» виникла необхідність збереження фінансових ресурсів для матеріально-технічного забезпечення діяльності підрозділів Збройних Сил України, а тому заявки на додаткове фінансування для вищезазначених виплат у 2017 не здійснювались, кошторисні призначення не надавались.
Також, скаржник посилається на положення ст. 3, ч. 12 ст. 23 та п.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України та зазначає, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 не має зареєстрованих у Держказначействі зобов`язань, а відшкодування витрат за 2017 рік, в загальній сумі виплаченої середньої заробітної плати 38 970,81 грн., є виплатою минулих років.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Позивач вказує те, що ненадходження субвенції з державного бюджету не може порушувати його право на отримання відшкодування середнього заробітку працівників залізниці за час проходження військових зборів в повному розмірі та вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно- правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Тобто, посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Виходячи із наведеного висновку, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2017 №3473/231, ОСОБА_1 , що є працівником позивача, з 01 серпня 2017 року по 30 серпня 2017 року пройшов 30-ти денні навчальні збори при військовій частині № НОМЕР_2 .
Позивачем було сформовано відомість нарахування середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно якої ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за період з 01.08.2017 року по 30.08.2017 року в сумі 7900,31 грн. та рахунок на оплату №949 на суму 7900,31 грн., послуга: відшкодування витрат на з/п за перебування на підготовці на навчальних зборах ОСОБА_1 .
З метою відшкодування зазначених виплат, позивач 16.04.2018 року звернувся до Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату з листом №217, в якому просив відшкодувати витрати на виплату середньої заробітної плати за перебування на підготовці на навчальних зборах призваного працівника позивача ОСОБА_1 з 01.08.2017 по 30.08.2017 в сумі 7 900,31 грн., але відшкодування не отримав.
Згідно з повідомленням Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату від 10.10.2017 № 4514 ОСОБА_2 , що є працівником позивача, пройшов навчальні збори у період з 11.09.2017 по 10.10.2017, та згідно з наказом начальника дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 11.09.2017 №440/ОС Римаря О.О. увільнено від роботи з 11.09.2017 по 10.10.2017 на час проходження навчальних зборів з резервістами оперативного резерву першої черги зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.
Позивачем було сформовано відомість нарахування середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно якої ОСОБА_2 нарахована заробітна плата за період з 11.09.2017 року по 10.10.2017 року в сумі 10 397,47 грн. та рахунок на оплату №948 на суму 10 397,47 грн., послуга: відшкодування витрат на з/п за перебування на підготовці на навчальних зборах ОСОБА_2 .
З метою відшкодування зазначених виплат, позивач 16.04.2018 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з листом №218, в якому просив відшкодувати витрати на виплату середньої заробітної плати за перебування на підготовці на навчальних зборах призваного працівника позивача ОСОБА_2 з 11.09.2017 по 10.10.2017 в сумі 10 397,47 грн., але відшкодування не отримав.
Згідно з повідомленням Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату, ОСОБА_1 , що є працівником позивача, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 05.12.2018 по 24.12.2018 призваний на навчальні, перевірочні (спеціальні збори) з оперативним резервом та наказом начальника дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №1108/ОС від 06.12.2018 ОСОБА_1 увільнено від виконання своїх посадових обов`язків з 05.12.2018 по 24.12.2018 включно на спеціальні перевірочні збори згідно з повідомленням Первомайського ОМВК Миколаївської області зі збереженням займаної посади і середньої заробітної плати.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 від 24.12.2018 №350/174/308/814/02, ОСОБА_1 проходив збори резервістів оперативного резерву першої черги на базі військової частини НОМЕР_3 з 05.12.2018 по 24.12.2018).
08.04.2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з листом №3 про компенсацію середнього заробітку, додавши до нього рахунок №280 на суму 6 808,77 грн. та відомість про нарахування середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно якої ОСОБА_1 нараховано до виплати 6 808,77 грн., але відшкодування не отримав.
Згідно з повідомленням Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату, ОСОБА_2 , що є працівником позивача, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 03.12.2018 по 24.12.2018 призваний на військову службу за мобілізацією та наказом начальника дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №1108/ОС від 06.12.2018 ОСОБА_2 увільнено від виконання своїх посадових обов`язків з 03.12.2018 по 24.12.2018 включно на спеціальні перевірочні збори згідно з повідомленням Первомайського ОМВК Миколаївської області зі збереженням займаної посади і середньої заробітної плати.
Згідно з довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 дійсно перебував на навчальних (спеціальних) зборах з резервістами оперативного резерву першої черги на базі військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) з 04.12.2018 по 24.12.2018.
08.04.2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з листом №31 про компенсацію середнього заробітку, додавши до нього рахунок №280 на суму 8347,00 грн. та відомість про нарахування середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори згідно якої ОСОБА_2 нараховано до виплати 8347,00 грн., але відшкодування не отримав.
Згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , що є працівником позивача, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 14.09.2018 по 28.09.2018 призваний на навчальні збори та наказом начальника дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №17/1 від 25.09.2018 ОСОБА_3 направлено на навчальні збори оперативного резерву у військовій частині НОМЕР_6 з 14.09.2018 по 28.09.2018 на 15 діб зі збереженням середньомісячної заробітної плати.
Згідно з довідкою №1965 від 13.09.2018 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 направляється ІНФОРМАЦІЯ_6 на навчальні збори до військової частини НОМЕР_6 , які проходитимуть з 14.09.2018 по 28.09.2018.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_6 від 25.09.2018 №657, ОСОБА_3 у період з 14.09.2018 по 28.09.2018 пройшов навчальні збори оперативного резерву у військовій частині НОМЕР_6 .
Позивачем було сформовано відомість про виплачену середню заробітну плату працівників Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій, нарахованої за час перебування на військових зборах, згідно якої ОСОБА_3 нараховано до виплати та сплачено 3 254,25 грн. та рахунок №26 від 27.12.2018 на суму 3 254,25 грн.
З метою відшкодування зазначених виплат, позивач 18.03.2019 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з листом №ДН5-07/223 про компенсацію середньої заробітної плати та нарахувань на неї працівнику ОСОБА_3 , додавши до нього вищевказані документи, але відшкодування не отримав.
Наказом начальника дирекції регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №1102/ОС від 05.12.2018 ОСОБА_4 , що є працівником позивача, увільнено від роботи з 17.12.2018 на час проходження навчальних перевірочних зборів з оперативним резервом зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.
Згідно з довідкою Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату, ОСОБА_4 перебував на навчальних (спеціальних) зборах резервістами оперативного резерву першої черги на базі військової частини НОМЕР_7 з 17.12.2018 по 23.12.2018
08.04.2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з листом №29 про компенсацію середнього заробітку, додавши до нього рахунок №96 на суму 2 263,01 грн. та відомість про нарахування середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно якої ОСОБА_4 нараховано до виплати та сплачено 2 263,01 грн., але відшкодування не отримав.
Невиконання відповідачем вимог чинного законодавства щодо відшкодування витрат понесених позивачем при виплаті ним своїм військовозобов`язаним працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 середньомісячного заробітку під час перебування їх на навчальних зборах і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про задоволення заявлених АТ «Українська залізниці» в особі регіональної філії Одеська залізниця позовних вимог, з огляду на таке.
Приписами статті 119 Кодексу законів про працю України регламентовано, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку (ч.1). Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів (ч.2).
Пунктами 11 та 13 статті 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що за призваними на збори військовозобов`язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності. Виплата середньої заробітної плати військовозобов`язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2006 № 1644 "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів" виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.
Умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, визначені Інструкцією, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 № 80 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.03.2007 за № 269/13536.
Пунктами 11, 12 наведеної Інструкції передбачено, що виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами. Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).
Із встановлених судом обставин справи вбачається, що позивач на підставі документів військомату здійснив виплати належних розмірів середньої заробітної плати своїм військовозобов`язаним працівникам, які проходили навчальні збори за відповідні періоди, втім відшкодування за них від відповідача не отримав.
Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи щодо невиконання відповідачем вимог чинного законодавства, слід погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що на відповідача покладається обов`язок згідно наведених норм права здійснити відшкодування понесених позивачем витрат.
Відповідач наведених обставин не спростовував.
Стосовно доводів скаржника щодо відсутності фінансування для компенсації виплат середньої заробітної плати підприємствам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що законодавством не передбачена залежність відшкодування витрат з виплаченої середньої заробітної плати військовозобов`язаним від фактичного фінансування відповідача чи випадки повного або часткового його звільнення від такого обов`язку.
Крім того, у рішеннях Конституційного Суду України неодноразово висловлювалась правова позиція щодо неможливості поставлення гарантованих законом виплат, пільг тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 року у справі № 908/3349/16.
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Місцевим господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги інтереси учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 25.02.2020 року у справі № 915/2418/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Філінюк І.Г.