ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р. Справа№ 910/4620/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

прокуратури: Шеліганова Г.С.,

відповідача-1 Петров О.В.,

відповідача-2: не з`явилися,

розглянувши апеляційну скаргу

заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020

у справі № 910/4620/20 (суддя Князьков В.В.)

за позовом заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6

в інтересах держави в особі Київської міської ради

до 1. Громадської організації "Українське молодіжне аерокосмічне об`єднання "Сузір`я",

2. Київського регіонального відділення Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання "Сузір`я"

про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/4620/20 позовну заяву та додані до неї документи повернуто заступнику керівника Київської місцевої прокуратури №6 на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Ухвала місцевого суду мотивована відсутністю підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/4620/20 скасувати, а справу №910/4620/20 передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 поновлено заступнику керівника Київської місцевої прокуратури №6 пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 06.07.2020.

У судовому засіданні 06.07.2020 оголошувалась перерва до 13.07.2020.

У судовому засіданні 13.07.2020 оголошувалась перерва до 15.07.2020.

У судовому засіданні 15.07.2020 на підставі пояснень представників учасників справи у суду виникла необхідність дослідити всі додатки до позовної заяви, яку місцевий суд повернув прокурору без розгляду (матеріали апеляційного оскарження таких документів не містять).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 відкладено судове засідання на 12.08.2020, зобов`язано заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 надати суду оригінал позовної заяви, повернутої без розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/4620/20, з усіма додатками, а також копію рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2010 №16/293.

29.07.2020 до Північного апеляційного господарського суду України надішли витребувані у позивача документи.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки факту обізнаності Київської міської ради про наявне порушення закону та відсутність будь-яких дій, направлених на поновлення порушеного права територіальної громади м. Києва.

В судовому засіданні 12.08.2020 представник прокуратури надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача-1 надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представники відповідача-2 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Громадської організації "Українське молодіжне аерокосмічне об`єднання "Сузір`я" та Київського регіонального відділення Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання "Сузір`я" про усунення перешкод у користуванні майном.

Наявність підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави прокурор обґрунтовує тим, що на території Печерського району міста Києва за адресою: вул. Інститутська, 14-А функціонує дошкільний навчальний заклад №498.

01.10.1998 між Районним відділом освіти Старокиївського району міста Києва та Київським регіональним відділенням Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання "Сузір`я" було укладено договір №42 оренди нежитлового приміщення, за яким відповідач-2 отримав у користування приміщення дошкільного навчального закладу №498, загальною площею 268,4 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 14-а.

Після припинення дії договору та тимчасових угод, якими вказаний договір був пролонгований до 01.08.2007, відповідачі не виконали своїх зобов`язань щодо повернення орендованого приміщення згідно з умовами договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2010 у справі №16/293 задоволені позовні вимоги Управління освіти Печерської районної державної адміністрації м. Києва до Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання "Сузір`я" про звільнення приміщення.

Станом на момент звернення з позовом рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2010 у справі №16/293 є невиконаним, приміщення незвільненими. Громадська організація "Українське молодіжне аерокосмічне об`єднання "Сузір`я" продовжує користуватись частиною приміщень дитячого садочка №498 за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 14-А без правової підстави.

На даний час дитячий садочок №498 за адресою м. Київ, вул. Інститутська, 14-А належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, а право оперативного управління зареєстровано за Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної у м. Києві державної адміністрації.

Звертаючись із даною позовною заявою в інтересах держави, прокурор вказує, що Київська міська рада неналежним чином здійснює захист державних інтересів, що полягає у незверненні з відповідним позовом до суду.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Місцевий суд, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що:

- прокурор у позовній заяві не зазначив, в чому саме полягає неможливість позивача звернутися з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні майном (приміщення дошкільного навчального закладу №498, загальною площею 268,4 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 14-а);

- позивач, в особі якого в інтересах держави з позовом до суду звернувся заступник керівника Київської місцевої прокуратури №6, має підстави і можливість самостійно захищати свої права, а прокурор не довів неможливості реалізації такого захисту самим позивачем;

- до матеріалів позовної заяви не додано доказів про відмову Київською міською радою здійснювати реалізацію захисту правомочностей власника стосовно спірного комунального майна, а повідомлення №56-264/вих-20 від 02.04.2020, у якому місцевою прокуратурою повідомлялося про вжиття заходів, спрямованих на пред`явлення позову в інтересах Київської міської ради, було підготовлено за один день до звернення з позовом до суду та направлено лише з матеріалами позовної заяви, про що свідчать описи вкладення від 03.04.2020.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені наступні зміни.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначила таке.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень -це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

При вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. Для врахування цих обставин стаття 55 ГПК України передбачає такі правила:

- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави;

- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Втім, у перелічених у цій статті випадках ідеться про активні дії компетентного органу, який як учасник процесу та сторона спору (позивач) не підтримує позовних вимог або подає заяву про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову. Якщо ж позов подано прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, і такий орган не здійснює процесуальних дій як позивач, його представник не з`являється у судові засідання, а суд уже після відкриття провадження у справі встановлює, що прокурор не підтвердив підстави для представництва, то, як і зазначено у пункті 54 цієї постанови, позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

З урахуванням наведеного апеляційний суд відзначає, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 17.08.2010 у справі №16/293 задоволені позовні вимоги Управління освіти Печерської районної державної адміністрації м. Києва до Українського молодіжного аерокосмічного об`єднання "Сузір`я" про звільнення приміщення.

Позивач зазначає, що станом на момент звернення з позовом рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2010 у справі №16/293 є невиконаним, приміщення незвільненими. Громадська організація "Українське молодіжне аерокосмічне об`єднання "Сузір`я" продовжує користуватись частиною приміщень дитячого садочка №498 за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 14-А без правової підстави. На даний час дитячий садочок №498 за адресою м. Київ, вул. Інститутська, 14-А належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради, а право оперативного управління зареєстровано за Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної у м. Києві державної адміністрації.

Звертаючись із даною позовною заявою в інтересах держави прокурор вказує, що Київська міська рада неналежним чином здійснює захист державних інтересів, що полягає у не зверненні з відповідним позовом до суду.

З матеріалів справи вбачається, що після виявлення порушень вимог законодавства щодо використання приміщення дитячого навчального закладу №498 місцева прокуратура повідомила Київську міську раду на про наявне порушення та необхідність вжиття заходів, спрямованих на повернення комунального майна (лист за № 1667вих-19 від 01.11.2019), однак зазначене звернення залишилось без реагування. Доказів зворотнього суду не надано.

Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією на адресу Київської міської ради було направлено ряд листів з проханням вжити заходів щодо звернення до суду з позовом до УМАКО "Сузір`я" про виселення з приміщення ДНЗ № 498 (№ 105/01-1166/1 від 30.04.2015, № 105/01-976/В-12 від 12.04.2016, № 105/02-11495/13 від 04.05.2016, № 105/02-11495/1/13-1 від 02.06.2016).

Однак докази вжиття Київською міською радою таких заходів у справі також відсутні.

На думку колегії суддів, наведене може свідчити про неналежне виконання своїх обов`язків Київською міською радою, оскільки вона зобов`язана забезпечувати ефективне використання комунального майна, контролювати стан його збереження, а у випадку порушення іншими особами права власності - невідкладно реагувати.

Втім, місцевий суд під час прийняття оскаржуваної ухвали не врахував факту обізнаності Київської міської ради про наявні обставини та відсутність дій, спрямованих на поновлення порушеного права територіальної громади м. Києва.

Враховуючи, що вказані інтереси держави продовжували залишатись незахищеними, а порушення використання майна дитячого навчального закладу продовжували мати місце, при цьому уповноваженим органом у спірних правовідносинах допущено бездіяльність щодо їх захисту, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, поза увагою місцевого суду залишився факт направлення на адресу місцевої прокуратури листа Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням вжити заходів прокурорського реагування з приводу виселення ГО УМАКО "Сузір`я" із займаного приміщення (№02-08/458 від 29.05.2019), про що було зазначено в позовній заяві.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо недоведеності підстав представництва прокурором інтересів держави суперечать матеріалам справи.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Таким чином, у разі виникнення сумнів щодо наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді місцевий суд мав застосувати положення, передбачені статтею 174 ГПК України, про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що у місцевого суду не було підстав для повернення позовної заяви і доданих до неї документів на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 271 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 280 ГПК України).

Частиною 3 ст. 271 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного ухвала місцевого суду про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, а справа - передачі на розгляд до місцевого суду.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу місцевим судом відповідно до ст. 129 ГПК України за результатами подальшого розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Київської місцевої прокуратури №6 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/4620/20 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2020 у справі №910/4620/20 скасувати.

3. Справу №910/4620/20 передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 13.08.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

В.А. Корсак