Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/394/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

до відповідача 1- Приватного підприємства "Ремтехбуд"

до відповідача 2 - ОСОБА_1

про стягнення солідарно 85 201,87 грн. боргу

Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до частини 3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Ремтехбуд" (далі - Підприємство, відповідач-1), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2) про стягнення заборгованості в сумі 85 201 грн 87 коп., з яких: 54 900 грн 00 коп - заборгованість за кредитом, 13 410 грн 84 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 16 891 грн 03 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Підприємством порушено умови кредитного договору, що призвело до виникнення у відповідача-1 перед позивачем заборгованості в сумі 85 201 грн 87 коп., з яких: 54 900 грн 00 коп - заборгованість за кредитом, 13 410 грн 84 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 16 891 грн 03 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Оскільки ОСОБА_1 поручився за виконання Підприємством умов кредитного договору, Банк просить стягнути заявлену суму боргу солідарно з обох відповідачів на підставі статей 554 та 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 176 ГПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

У зв`язку з тим, що відповідач 2 - ОСОБА_1 є фізичною особою, яка у даній справі не бере участь як підприємець, Господарським судом Рівненської області було надіслано лист-запит № 918/394/20 від 05.05.2020 р. до Управління Державної міграційної служби в Рівненській області з метою встановлення зареєстрованого місця проживання вищевказаної особи.

12 травня 2020 року через загальний відділ діловодства Господарського суду Рівненської області надійшла відповідь про реєстрацію місця проживання, у якому Управління Державної міграційної служби в Рівненській області повідомило наступну інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13 травня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" від 06.04.2020 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

29 травня 2020 року від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 29.05.2020 р. вих. № 7 з додатками (а.с. 54-63), в якому останній просить відмовити частково у задоволенні позову Банку. Зокрема відповідач-1 зазначає, що вимога позивача щодо стягнення 13410 грн 84 коп. -заборгованості по процентах за користування кредитом та 16 891 грн 01 коп. -пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором є безпідставними, незаконними та непідтверджуються належними та допустимими доказами. В заяві відповідача 1 на відкриття рахунку та заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 03.02.2014р. процентна ставка та розмір комісії не зазначені та цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також зазначає, що Банк безпідставно заявив до стягнення 32 140,27 грн. заборгованості за кредитом, оскільки у цій сумі кошти були сплачені відповідачем 1.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Тому відповідач 1 вважає, що Витяг з Умов та правил користування банківськими послугами ним не визнається, оскільки не містить підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.02.2014 р. шляхом підписання заяви.

16 червня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 04.06.2020 р. вих. № 20200603/0341 з додатками, в якій останнійзаперечує позицію відповідача 1 та просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом на адресу учасників справи надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі. Позивач ухвалу отримав 19 травня 2020 року. Відповідач 1 та відповідач 2 ухвалу отримали 14 травня 2020 року. Вказане підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції адресатам.

У строки, обумовлені ухвалою від відповідача 2 жодних заяв/клопотань не подано. Станом на 29 липня 2020 року заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін від учасників не надходило.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Критерії оцінювання розумності строку справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (справа Кучерук проти України) (заява 2570/04).

Згідно п. 31 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.02.2007р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини однією із складових справедливого судового розгляду в розумінні пункту 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона має знати про всі докази чи подання, які представленні або зроблені в цілях впливу на думку суду і коментувати їх (п. п. 23,31 та 33 рішення у справі "Лобо Мачадо проти Португалії" від 20.02.1996, п. 24 рішення у справі "Нідерост-Губер проти Швейцарії" від 18.02.1997, п. 42 рішення у справі "Кєроярві проти Фінляндії").

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

За приписами ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що розумним для розгляду даної справи є строк, що має забезпечити реалізацію процесуальних прав сторін у справі, повний, всебічний, об`єктивний розгляд справи та правильне вирішення господарського спору, з урахуванням ст.ст. 7, 13 ГПК України.

У процесі розгляду даного спору судом у межах наданих йому повноважень учасникам у справі було надано достатньо часу та можливості скористатися своїми процесуальними правами та обов`язками, передбаченими ГПК України.

Також судом було враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", установлено на усій території України карантин з 12 березня до 3 квітня 2020 року, заборонивши:

відвідування закладів освіти її здобувачами;

проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Загальнонаціональний карантин продовжено до 31 серпня 2020 року.

Рада суддів України листом від 16.03.2020 № 9рс-186/20 рекомендувала на період карантину встановити особливий режим роботи судів України, зокрема: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справи у зв`язку із карантинними заходами; учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; утриматися від відвідування приміщення суду, а всі необхідні документи надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, факсом або дистанційними засобами зв`язку.

Поряд із тим, за приписами ст.7 ГПК України господарський суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою, однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків, однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

У свою чергу учасники процесу повинні добросовісно користуватися своїми процесуальним правами та обов`язками, та не допускати зловживання ними.

Зібраних доказів по справі достатньо для повного, всебічного, об`єктивного розгляду справи та вирішення даного господарського спору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, господарським судом встановлено наступне.

03 лютого 2014 року Приватним підприємством "РЕМТЕХБУД" підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі - заява). Згідно цієї заяви відповідач - 1 приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі -Умови), тарифів Банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті http://ргіvatbank.ua. які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 03 лютого 2014 року (далі - договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Так, у справі наявна заява на відкриття рахунку та анкета про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, підписана та скріплена печетками позивача та відповідача-1. Із заяви вбачається, що відкрито рахунок номер НОМЕР_1 .

Відповідно до договору відповідачу - 1 було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок № НОМЕР_1 , в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Згідно Довідки від 06.04.2020 р. про розміри встановлених клієнту ПП "РЕМТЕХБУД" кредитних лімітів: 20.11.2015 р. було встановлено 50 000,00 грн. розмір ліміту; 03.04.2016 р. було встановлено 50 000,00 грн. розмір ліміту; 09.08.2016 р. було встановлено 75 000,00 грн. розмір ліміту; 07.09.2016 р. було встановлено 95 000,00 грн. розмір ліміту; 07.11.2016 р. було встановлено 170 000,00 грн. розмір ліміту; 14.12.2016 р. було встановлено 120 000,00 грн. розмір ліміту; 21.12.2016 р. було встановлено 120 000,00 грн. розмір ліміту; 27.12.2016 р. було встановлено 130 000,00 грн. розмір ліміту; 16.01.2017 р. було встановлено 200 000,00 грн. розмір ліміту.

У матеріалах справи наявна банківська виписка про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 клієнта ПП "РЕМТЕХБУД" , із якої вбачається, що останній за період з 07.09.2018 р. по 24.01.2020 р. активно користувався кредитними коштами. Та наявний залишок заборгованості по цьому кредитному рахунку за клієнтом за відомостями позивача складає у розмірі 54 900,00 грн.

Відповідно до 3.18.1.16. Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із п. 3.18.1.1. Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта.

Як зазначено в п. 3.18.1.3. Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Відповідно до 3.18.1.8. Умов - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода").

Відповідно до п. 3.18.1.6. Умов, ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms- повідомлення або інших).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав своєчасно та у повному обсязі, надавши відповідачу - 1 кредитний ліміт в розмірі 200 000,00 грн.

Користування кредитними коштами підтверджено банківською випискою по відповідному рахунку.

Станом на час розгляду справи у суді зі сторони ПП "РЕМТЕХБУД" не надано доказів про повне повернення Банку кредитних коштів та погашення боргу.

19 листопада 2015 року між ОСОБА_2 , як поручителем, та АТ КБ "Приватбанк", як кредитором, укладено Договір поруки № POR861 (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки ОСОБА_2 за виконання зобов`язання ПП "РЕМТЕХБУД", які випливають з Кредитного договору.

Відповідно до п.1.1. договору поруки предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ПП "РЕМТЕХБУД" (Боржник) зобов`язань за угодами -приєднання до:

розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1, по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом (-за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. "Угоди 1" - 33% річних; -за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. "Угоди 1" - 66% річних);

б) комісійної винагороди згідно п.3.2.1.1.17 Угоди 1 в розмірі 3% від суми перерахувань;

в) винагороди за використання ліміту відповідно до 3.2.1.4.4. Угоди 1 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту в розмірі 55 000,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч).

Згідно з п. 1.2. договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за "Угодою 1 та Угодою 2" в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до п. 1.5. Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобов`язань за "Угодою 1/або Угодою 2", Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні Боржники.

Зважаючи на наявність згаданого договору поруки, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк", позивач з огляду на непогашення боргу за користування кредитними коштами зі сторони ПП "РЕМТЕХБУД" по рахунку за номером № НОМЕР_1 , просить солідарно стягнути з Приватного підприємства "РЕМТЕХБУД" та ОСОБА_1 заборгованість по договору про надання банківського обслуговування № б/н від 03.02.2014 року в розмірі 54 900 грн. 00 коп.

З огляду на вищевикладені фактичні обставини, суд встановив, що між сторонами спору склалися господарські правовідносини по договору кредиту та наслідків порушення договірних зобов`язань.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В обґрунтування підсудності звернення позивача з даним позовом до господарського суду про стягнення солідарно з юридичної особи та фізичної особи позивач посилається на те, що п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначене, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого с юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Таким чином, вищевикладена правова норма відносить до компетенції господарських судів дві категорії справ: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого (тобто зобов`язання) є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. При цьому, друга складова п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України не містить обмежень щодо суб`єктного складу самого правочину, визначальним в даному випадку є суб`єктний склад зобов`язання, в забезпечення виконання якого було укладено правочин. У свою чергу, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України). За змістом ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 ГПК України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

Предметом розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкти господарювання. Крім цього, позивачем заявлена позовна вимога до поручителя фізичної особи, який уклав правочин в забезпечення виконання зобов`язання відповідача-1 (суб`єкта господарської діяльності). За таких обставин, враховуючи приписи статей 4, 20, 45 ГПК України, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року № 2121-III (з наступними змінами і доповненнями) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд зазначає, що згідно вимог ст. 204 Цивільного кодексу України укладений сторонами кредитний договір № б/н від 04 липня 2014 року, як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Судом встановлено, що укладення кредитного договору підтверджується копією заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил банківських послуг, а також копією витягу з "Умов та правил надання банківських послуг.

Факт належного виконання позивачем зобов`язання по наданню кредиту підтверджується копією довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, а також копією виписки по рахунку НОМЕР_1 , з якої вбачається наявність дебетованого сальдо на поточний рахунок боржника.

Порушення відповідачем - 1 своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів підтверджується виписками по рахунках, на яких обліковується прострочена заборгованість за кредитом, та з яких вбачається відсутність повного погашення боргу, та часткова його наявність на теперішній час (розгляду справи).

У відзиві відповідач 1 посилається на факт часткової оплати заявленого до стягнення боргу, та вказує, що сплатив 32 140,27 грн. У якості доказу цього надав банківську виписку за період 01.01.2019 р. - 28.12.2019 р., 05.09.2018 р. - 28.12.2018 р.

Суд приймає в якості доказів належного виконання позивачем умов договору вищевказані документи, та на їх підставі суд встановлює виникнення заборгованості по тілу кредиту відповідача 1 ПП "РЕМТЕХБУД" перед позивачем.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази повної сплати заборгованості відповідачем-1. Останній визнав наявність у нього боргу перед Банком, проте не погоджується з його сумою, погоджуючись із розміром заборгованості (за мінусом 32 140,27 грн. від заявлени Банком 54 900,00 грн.) - 22 759,73 грн.

Аргументуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідач - 1 неналежним чином виконав умови договору банківського обслуговування № б/н від 03.02.2014 року чим порушив умови вказаного договору та вказані обставини позбавили позивача права на вчасне повернення наданих останнім кредитних коштів, що у свою чергу призвело до виникнення основної заборгованості по сплаті кредиту. Окрім того, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем - 2 своїх договірних зобов`язань відповідно до договору поруки № POR861 від 19 листопада 2015 року, порушивши п. 1.2. договору поруки, оскільки відповідно до останнього у випадку невиконання Боржником зобов`язань за "Угодою 1/або Угодою 2", Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні Боржники.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та пені, господарський суд зазначає таке.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, останній має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як свідчать матеріали справи, у Заяві відповідача на відкриття рахунку від 03.02.2014 року та Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 03.02.2014 року процентна ставка не зазначена, вимог щодо сплати комісії за обслуговування не вказано.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом і пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з Умов та правил користування банківськими послугами, розміщених на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємну частину договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач-1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - Банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови.

Суд вважає, що Витяг з Умов та правил користування банківськими послугами, який міститься в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.02.2014 року шляхом підписання заяви про приєднання.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати комісії за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 та Постанові Касаційного господарського суду від 30.09.2019 року у справі №916/2755/18.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Наявні в матеріалах справи надані Банком виписки по рахунку ПП "Ремтехбуд" за період з 18.04.2018 р. по 26.03.2020 р. свідчать про те, що відповідач використовував кредитний ліміт та сплачував кошти у його погашення.

Згідно розрахунку заборгованості зі сторони відповідача-1 були сплачені наступні суми: 52514,54 грн., 7500,00 грн., 2970,00 грн., 769,22 грн., 12736,25 грн., 51851,38 грн., 212,52 грн., 100,00 грн.

Поряд із цим судом береться до уваги, що із виписок позивача вбачається, що сплачені відповідачем-1 кошти частково зараховувалися Банком в рахунок сплати процентів та погашення нарахованої банком пені.

Так, у розрахунку заборгованості, представленому зі сторони Банку вказується, що банк здійснював зарахування коштів, що поступали на рахунок зі сторони відповідача-1, в рахунок сплати процентів у таких сумах: 552,29 грн., 1137,18 грн., 898,33 грн., всього 2 587,80 грн. Також Банк здійснював зарахування коштів, що поступали, в рахунок сплати пені у розмірі: 2000 грн., 5000,00 грн., 4 931,75 грн., всього 11 931,75 грн. Загальний розмір складає 14 519,55 грн.

Після здійснення зарахування коштів Банком в рахунок сплати процентів та пені, за відомостями Банку у відповідача 1 наявна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 54 900,00 грн.

Проте, як вказано вище по тексту - у даному випадку суд визнав неправомірним нарахування процентів та пені, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та її розмір.

Тому суд констатує, що Банк неправомірно в односторонньому порядку здійснив такі зарахування, та не зарахував ці кошти у рахунок погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі - 14 519,55 грн.

Вказану суму (14 519,55 грн.) суд розцінює та зараховує як кошти, що були сплачені відповідачем-1 саме в рахунок погашення кредиту.

Окрім цього, відповідач-1 надав заключні виписки за період 01.01.2019 р. - 28.12.2019 р. та 05.09.2018 р. - 28.12.2018 р. по рахунку НОМЕР_4 (формування номерів банківських рахунків відповідно до Національного стандарту України "Фінансові операції. Правила формування міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні. (IBAN Registry 2009. NEQ) ДСТУ-Н 7167:2010" згідно з постановою Правління Національного Банку України № 162 від 28.12.2018 "Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні"), та вказав, що сплатив 32 140,27 грн. у якості погашення кредиту, проте на його переконання Банк не врахував ці кошти при пред`явленні позову.

На доводи відповідача-1 суд звертає увагу на наступне.

Так, із виписок наданих відповідачем вбачається, що вони сформовані через чистему Приват24 та із сайту blob.https:csm.24.privatbank/ua , за період 01 листопада 2019 року - 28 грудня 2019 року, 05 вересня 2019 р. - 28 грудня 2019 р., 01 січня 2019 р. - 28.12.2019 р.

У виписці сформованій через Приват24 за період 01 листопада 2019 року - 28 грудня 2019 року вказано, що був вчинений оборот по кредиту у сумі 4931,75 грн. Боржник здійснив платіж у вказаній сумі 26.12.2019 р. Призначення платежу - автоматичне погашення простроченої заборгованості. Та 27.12.2019 р. зараховано ці кошти у погашення пені згідно договору банківського обслуговування.

У виписці сформованій із сайту blob.https:csm.24.privatbank/ua за період 01 січня 2019 р. - 28 грудня 2019 р. вказано, що були вчинені поповнення коштів по рахунку № НОМЕР_2 . А саме: призначення платежу "поповнення обігових коштів" - 04.02.2019 р. у розмірі 5 000,00 грн., 05.02.2019 р. - 2 500,00 грн., 07.03.2019 р. - у розмірі 5 000,00 грн.

Із цієї ж виписки вбачається, що у дні поповнення обігових коштів були здійснені і списання коштів з рахунку у аналогічних сумах: 04.02.2019 р. у розмірі 5 000,00 грн. та 05.02.2019 р. - 2 500,00 грн. - погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.07.2018 р.; 07.03.2019 р. - 5 000,00 грн. - призначення платежу "погашення згідно договору банківського обслуговування", проте не вказано якого саме.

У виписці сформованій із сайту blob.https:csm.24.privatbank/ua за період 05 вересня 2019 р. - 28 грудня 2019 р. вказано, що були вчинені поповнення коштів по рахунку № НОМЕР_2 . А саме: призначення платежу "поповнення обігових коштів" - 14.12.2018 р. у розмірі 1 000,00 грн., 27.12.2018 р. - 2 000,00 грн.; 05.09.2018 р. - у розмірі 5 280,00 грн.-"оплата.за.кор.проек.-кошт.док."Рек.з.надб.мас.прим.р/с.по.вул.Вишнева11смт.Володимирець".

Поряд з тим, із цієї ж виписки вбачається, що у дні поповнення обігових коштів були здійснені і списання коштів з рахунку у аналогічних сумах: 14.12.2018 р. у розмірі 1 000,00 грн. та 05.09.2018 р. - у розмірі 5 280,00 грн. - погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.07.2018 р.; 27.12.2018 р. - 2 000,00 грн.; - призначення платежу "погашення згідно договору банківського обслуговування", проте не вказано якого саме.

Отже, оскільки кошти, які надходили на рахунок зі сторони відповідача - у той же день в аналогічних сумах були списані з цього ж рахунку, тому суд не може прийняти відомості, що викладені у поданих відповідачем-1 виписках як докази відсутності заборгованості по кредиту у заявленому відповідачем розмірі.

Інших доказів, які б підтверджували сплату коштів у погашення кредиту відповідач-1 суду не надав.

При цьому, платіж у сумі 4 931,75 грн., який боржник здійснив 26.12.2019 р. -призначення платежу "автоматичне погашення простроченої заборгованості", які 27.12.2019 р. зараховано у погашення пені згідно договору банківського обслуговування - уже зараховано судом як кошти, що були сплачені відповідачем-1 саме в рахунок погашення кредиту. Вказана обставина викладена вище по тексту.

Отже, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом та пені задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відсутність обумовленої сторонами у заявах від 03.02.2014 р. відповідальності у вигляді пені та розміру процентів, суд вважає безпідставним зарахування банком частини коштів, які сплачувались відповідачем по кредиту, в рахунок сплати процентів та пені. Із врахування викладеного, судом здійснено перерахунок заявленого позивачем до стягнення боргу по тілу кредиту та встановлено, що обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи є заборгованість відповідача-1 у розмірі 40 380,45 грн. (54 900 грн. - 14 519,55 грн.). У стягненні 14 519,55 грн. необхідно відмовити за безпідставністю нарахування.

Щодо вимог до поручителя про солідарне стягнення заборгованості суд вказує слідуюче.

Наявність укладеного Договору поруки підтверджується власне договором поруки від 19.11.2015 р.

До істотних умов договору поруки відносяться визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.

Суд проаналізував зміст договору поруки від 19.11.2015 р., який міститься у справі, та встановив, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем ОСОБА_1 перед Кредитором ПАТ КБ "ПриватБанк" за виконання ПП "РЕМТЕХБУД" (Боржник) зобов`язань за угодами -приєднання до:

1.1.1. розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода 1, по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом (-за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.2. "Угоди 1" - 33% річних; -за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.1.3. "Угоди 1" - 66% річних);

б) комісійної винагороди згідно п.3.2.1.1.17 Угоди 1 в розмірі 3% від суми перерахувань;

в) винагороди за використання ліміту відповідно до 3.2.1.4.4. Угоди 1 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту в розмірі 55 000,00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч).

1.1.2. до розділу 3.2.2. "Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг Угода 1, по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом (-за період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2. "Угоди 2" - 36% річних; -за період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2. "Угоди 2" - 56% річних);

б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені в Угоді 2;

в) кредиту в розмірі 55 000,00 грн.

Оскільки сторонами основного зобов`язання є юридичні особи, а фізична особа (відповідач-2) є поручителем у даному зобов`язані, слід зазначити, що з дати набрання чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

За таких обставин, даний спір підлягає розгляду в господарському суді.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний суд у складі Великої Палати у постанові від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18).

Згідно з пунктом 1.2 Договору поруки Відповідач 2 відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 та Угодою 2 в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Пунктом 1.5 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником зобов`язань за "Угодою 1/або Угодою 2", Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

У даній справі Банк надав суду докази, що ОСОБА_1 , укладаючи Договір поруки від 19.11.2015 р., погодив у письмовому вигляді та взяв на себе зобов`язання відповідати за зобов`язанням ПП "РЕМТЕХБУД", які стосуються користування коштами по рахунку № НОМЕР_1 . Вказане підтвердив також відповідач-1 у відзиві.

Слід зауважити, що ОСОБА_1 є керівником (директором) ПП "Ремтехбуд". Вказана особа підписала Заяву на відкриття рахунку та Заяву про приєднання до умов та правил від 03.02.2014 р., та Договір поруки від 19.11.2015 р. У період укладення даних договорів вказаний директором Відповідача 1 і його підписантом, а тому ОСОБА_1. був чітко обізнаний про умови кредитування та про межі відповідальності за Договором поруки, та погодився на це з огляду на пункт 1.2 Договору поруки.

Слід зазначити і про те, що порука не є припиненою на підставі статті 559 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, оскільки в пункті 4.1 Договору поруки сторони погодили строк припинення поруки - 15 років після укладення цього договору поруки, тобто порука є дійсною до 19 листопада 2030 року.

Враховуючи умови Договору поруки та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що у відповідача-2 як поручителя виник солідарний обов`язок погасити заборгованість з кредитного ліміту.

За таких обставин, враховуючи, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, позивач набув право вимоги і до відповідача-2 як солідарного боржника щодо погашення заборгованості по кредиту, відповідно про солідарне стягнення 40 380,45 грн. боргу за кредитом.

Відповідно до приписів статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За положеннями частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та солідарне стягнення з відповідачів 40 380,45 грн. заборгованості за кредитом.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 14 519,55 грн. заборгованості за кредитом, 13 410 грн 84 коп. - боргу по процентах за користування кредитом, 16 891 грн 03 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - належить відмовити.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд зауважує, що відповідно до ст. ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Зважаючи на те, що вина, як першого так і другого відповідачів підтверджена матеріалами справи, судовий збір підлягає покладенню на останніх у рівних частинах по 50% від суми судового збору пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. Розмір пропорції задоволених вимог проти заявлених складає 47,39%.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Ремтехбуд" (33000, Рівненська область, м.Рівне, Проспект Миру, буд.8 кв.33, ідентифікаційний код 30351971) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ, вул. Грушевського 1 Д, ідентифікаційний код 14360570) - 40 380,45 грн. заборгованості за кредитом.

Солідарний боржник ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ, вул. Грушевського 1 Д, ідентифікаційний код 14360570) - 40 380,45 грн. заборгованості за кредитом.

Солідарний боржник Приватне підприємство "Ремтехбуд" (33000, Рівненська область, м.Рівне, Проспект Миру, буд.8 кв.33, ідентифікаційний код 30351971).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Ремтехбуд" (33000, Рівненська область, м.Рівне, Проспект Миру, буд.8 кв.33, ідентифікаційний код 30351971) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ, вул. Грушевського 1 Д, ідентифікаційний код 14360570) - - 498,07 грн. витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Київ, вул. Грушевського 1 Д, ідентифікаційний код 14360570) - 498,07 грн. витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів 14 519,55 грн. заборгованості за кредитом, 13 410 грн 84 коп. - боргу по процентах за користування кредитом, 16891 грн 03 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 10 серпня 2020 року.

Суддя Бережнюк В.В.