Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2020 р. м. Рівне Справа № 918/137/20

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., за участю секретаря судового засідання Оліфер С., розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог,

за участю представників сторін:

від позивача: Незнамова Т., дов. від 10.10.2019,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання недійсним одностороннього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, остання обґрунтована тим, що відповідач має перед позивачем невиконані грошові зобов`язання за договорами: № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016, № 8366/1718-БО-28 від 18.09.2017, № 8368/1718-КП-28 від 18.09.2017, № 8365/1718-ТЕ-28 від 18.09.2017, № 3847/1617-РО-28 від 28.09.2016, у зв`язку з чим останній звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовами до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму зобов`язань у розмірі 170 920 589,24 грн.

Заразом 10.01.2020 на адресу позивача надійшла заява від відповідача № 03-05/63/66 від 10.01.2020 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, яка обґрунтована тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, визнано протиправною та нечинною постанову КМ України № 315 від 27.04.2016 «Про внесення змін до постанови Кабінету України від 01 жовтня 2015 року № 758», у зв`язку з чим позивач неправомірно отримав різницю у вартості природного газу за регульованими цінами, визначеними постановою КМ України № 315 від 27.04.2016, та попередньою редакцією п. 16 «Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Відповідачем самостійно здійснено перерахунок різниці між вартістю природного газу за цінами постанови КМ України № 315 та попередньої редакції, унаслідок чого, на думку відповідача, позивач безпідставно набув 203 924 517,84 грн, у зв`язку з чим заявив про припинення зобов`язань внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог за договорами поставки природного газу.

Позивач не погоджується із таких зарахуванням, вважає, що заява відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає визнанню недійсною у судовому порядку з огляду на те, що: в частині суми, яку заявлено відповідачем до припинення згідно із заявою, на момент пред`явлення такої заяви існували судові спори, а отже така сума не є безспірною у розумінні вимог ст. 601 ЦК України; відповідачем самостійно здійснено перерахунок вартості поставленого та оплаченого газу без будь-якого узгодження із позивачем та правових підстав для такого перерахунку і внесення відповідних змін до укладених договорів; у постанові КМ України від 01.10.2015 № 758 у редакції, що діяла до прийняття КМ України постанови № 315 від 27.04.2016, чітко визначено період часу, протягом якого діяла вартість газу в розмірі 2 265,59 грн за 1000 куб. м., а саме: з 01.10.2015 по 30.04.2016; постановою КМ України від 01.10.2015 № 758 у редакції станом на 30.03.2016, чітко визначено, що ціни на природній газ для побутових споживачів та виробників теплової енергії в період з 01.05.2016 по 31.03.2017 мають встановлюватись окремим рішенням КМ України, яке на даний час відсутнє, що не дає підстав для застосування цін на природній газ, які діяли до 01.05.2016; відсутні норми закону, які б надавала право відповідачу самостійно здійснювати перерахунок вартості поставленого газу, що вказує на неможливість виникнення зустрічних вимог; поставка газу здійснювалася на підставі договорів, які є чинним; відповідач не надав до заяви про зарахування жодного належного та допустимого доказу (первинних документів, актів приймання - передачі, договорів, бухгалтерських звітів, операцій тощо), що може документально підтвердити наявність заборгованості позивача перед відповідачем у сумі зустрічного зарахування; рішення у справі № 826/9665/16 присвячене нечинності нормативно-правового акту та не вимагає перерахунку розрахунків за переданий природний газ на підставі правочинів, Окружний адміністративний суд міста Києва вказаним рішенням не зобов`язав учасників ринку природного газу здійснювати будь-які перерахунки чи вносити зміни до договорів; факт скасування нормативно-правового акту державних та інших органів (визнання нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями не може вважатися достатньою самостійною підставою для вирішення справи без належного дослідження господарським судом обставин, пов`язаний з моментом вчинення правочину; заява про зарахування зустрічних однорідних вимог підписана виконуючим обов`язків директора Ющук Ю., однак згідно з відомостями з ЄДРПОУ право на підписання правочинів має тільки Корчинський О . - керівник (відповідно до статуту), жодних документів (довіреність, протокол загальних зборів або будь-який інший документ), що могли б засвідчити повноваження Ющук Ю., до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог не надано; складений відповідачем розрахунок різниці між вартістю природного газу не є належним доказом того, що у позивача виникли боргові зобов`язання перед відповідачем, а отже будь-які майнові вимоги не можуть бути доведені в такий спосіб; відповідач не погоджуючись із ціною, визначеною у договорах, має право оспорити їх дійсність повністю або частково, а у випадку визнання судом їх недійсними, вимагати реституції; припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності, тощо.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 203, 215, 601, 602 ЦК України, ст. 202,203 ГК України тощо.

30.03.2020 від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на таке. Зокрема, відповідач вважає, що наявність відкритих судових проваджень про стягнення заборгованості за договорами постачання природного газу № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016, №8366/1718-БО-28 від 18.09.2017, № 8368/1718-КП-28 від 18.09.2017, № 8365/1718-ТЕ-28 від 18.09.2017, № 3847/1617-РО-28 від 28.09.2016 не спричиняє спірності заборгованості, яка є предметом стягнення в цих справах, оскільки в заяві про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідачем зазначено ті ж самі суми заборгованості, що є предметом судового розгляду. Стосовно позиції позивача про те, що відповідач самостійно здійснив перерахунок вартості поставленого природного газу, то, по-перше, заява відповідача про припинення зобов`язання зарахувань зустрічних вимог жодного первинного перерахунку вартості природного газу за договором постачання природного газу № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016 не містить, по-друге, такий перерахунок міститься у вимозі відповідача № 03-05/3563/3566 від 28.12.2019, однак вона не є предметом оскарження у цій справі; по-третє, такий перерахунок здійснений на підставі ст. 1212 ЦК України. Щодо обґрунтувань позивача про те, що постановою КМ України від 01.10.2015 № 758 у редакції від 30.03.2016 чітко визначено, що ціни на природній газ для побутових споживачів та виробників теплової енергії в період з 01.05.2016 по 31.03.2017 мають встановлюватись окремим рішенням КМ України, яке на даний час відсутнє, то, по-перше, за п. 1.2 договору постачання природного газу № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. У свою чергу, відповідно до абз. 3 п. 16 постанови КМ України від 01.10.2015 №758 вартість природного газу, що поставляється з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої вроди населенню, тобто з тією метою, яка зазначена в п. 1.2 договору, у період з 01.10.2015 по 30.04.2016 складала 1 770,74 грн без ПДВ, або 2 124 888,00 грн з ПДВ, а не 2 265,59 грн, як про це зазначає позивач; по-друге, дійсно, регульована ціна на газ для виробників теплової енергії в період з 01.04.2016 по 31.03.2017 встановлюється окремим рішенням КМ України, яким станом на 28.09.2016 (дата укладення договору № 3845/1617-ТЕ-28) була постанова КМ України від 01.10.2015 № 758 з вартістю газу в розмірі 1 770,74 грн без ПДВ. Так само відповідач не погоджується з твердженням позивача про відсутність правової норми, яка б надавала право відповідачу самостійно здійснювати перерахунок вартості поставленого газу, що свідчить про неможливість виникнення зустрічних вимог, оскільки, по-перше, саме на позивача покладається обов`язок доведення недійсності одностороннього правочину вимогам ст. 203 ЦК України, чого останнім зроблено не було; по-друге, перерахунок був здійснений відповідачем на підставі ст. 1212 ЦК України та п. 5.1. договору постачання природного газу № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016, за яким регульована ціна на природний газ, який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою КМ України від 01.10.2015 № 758, оскільки рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, визнано протиправною та нечинною постанову КМ України № 315 від 27.04.2016 «Про внесення змін до постанови Кабінету України від 01 жовтня 2015 року №758», відтак відпала і правова підстава, згідно з якою відповідач перераховував позивачу грошові кошти за природний газ. Також відповідач, у спростування обґрунтувань позивача, зазначає, що ст. 601 ЦК України не передбачає необхідності долучення до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог будь-яких первинних документів, актів приймання-передачі, договорів тощо, що можуть підтвердити наявність заборгованості. Щодо повноважень Ющука О. на підписання заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, то останній діяв на підставі наказу директора відповідача № 494 від 19.12.2019 «Про надання відпустки», згідно з яким у зв`язку з відпусткою директора Корчинського О. у період з 26.12.2019 по 10.01.2020 виконання обов`язків директора було прокладено на Ющука О. , а тому заява підписана уповноваженою особою. Окрім того, дефект форми не спричиняє недійсність заяви. І нарешті, відповідач не погоджується з посиланням позивача на те, що відповідачем не доведено наявності існування будь-яких боргових зобов`язань позивача перед відповідачем, так як така заборгованість чітко розрахована у вимозі відповідача № 03-05/3563/3566 від 28.12.2019 в силу визнання протиправною та нечинною постанови КМ України № 315 від 27.04.2016 «Про внесення змін до постанови Кабінету України від 01 жовтня 2015 року №758».

18.05.2020 від позивача надійшли пояснення, згідно з якими хоча Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16 і визнав протиправним та нечинним нормативний акт КМ України, проте не зобов`язав учасників ринку газу здійснювати будь-які перерахунки чи вносити зміни до договорів. При цьому договір між сторонами укладений відповідно до чинного на часу його укладення законодавства; на момент його вчинення сторони досягли згоди по усіх істотних умовах, у тому числі й ціни; договір виконаний в частині поставки газу, а тому зміна ціни після його виконання не допускається; ціна на природний газ у період з 01.05.2016 по 31.03.2017 має встановлюватися окремим рішенням КМ України, яке на даний час відсутнє, що не дає підстав для застосування ціни на природний газ, яка діяла до 01.05.2016, тощо.

22.05.2020 від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній посилається на постанову Верховного Суду у справі № 915/1865/19 від 20.05.2020.

09.06.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких останній зазначає, така відповідь є повторенням викладеного у позовній заяві. Стосовно судової практики, наведеної позивачем, то остання не містить правових позицій та не може враховуватися під розгляду вказаної справи. Окрім того, відповідачем долучено до матеріалів справи рішення № 01/07/20 учасника ТОВ «Рівнетеплоенерго» від 01.06.2020, яким схвалено вчинений в.о. директора Ющуком О. односторонній правочин - заяву ТОВ «Рівнетеплоенерго» № 03-05/63/66 від 10,01.2020 та, відповідно, дії уповноваженої особи щодо його укладення та підписання, яка діяла від імені та в інтересах товариства.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 18.02.2020 позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху.

Ухвалою суду від 24.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.03.2020.

13.03.2020 від відповідача надійшла заява про продовження процесуального строку для подання відзиву.

18.03.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.03.2020 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 25.03.2020 підготовче засідання відкладено на 13.04.2020.

13.04.2020 від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.04.2020 у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження відмовлено, продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів, відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 18.05.2020.

15.05.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження процесуального строку для подання заперечень на відповідь на відзив.

18.05.2020 від позивача надійшли пояснення, в яких останній також просить суд проводити судове засідання без участі його представника.

Ухвалою суду від 18.05.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 09.06.2020.

02.06.2020 від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, проте у зв`язку з перебуванням судді Андрійчук О. у щорічній відпустці у період з 02.06.2020 по 08.06.2020, постановити ухвалу у строк, достатній для вирішення питання про забезпечення участі представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, не було можливим.

09.06.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

18.06.2020 від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у задоволенні якої ухвалою суду відмовлено.

Ухвалою суду від 09.06.2020 розгляд справи по суті відкладено на 30.06.2020.

25.06.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 30.06.2020 розгляд справи відкладено на 03.08.2020.

03.08.2020 від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, про повернення на етап підготовчого провадження та зупинення провадження до набрання законної сили рішенням у справі № 826/9665/16.

Суд, розглянувши зазначені клопотання, вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, то коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно із ГПК України - через самопредставництво (ч. 3 ст. 56 ГПК України) або через представника (ч. 1 ст. 58 ГПК України). Суд доводить до відома учасників справи, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи. Суд нагадує, що ст. 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України"). З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрите 24.02.2020 року, розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження, у справі проведено 5 судових засідань, відповідачу забезпечене право на відзив, яким він скористався, явка сторін не визнавалася обов`язковою, загальна тривалість розгляду справи склала 5 з половиною місяців. Тобто відповідач мав достатньо часу для ефективного представлення своєї справи в суді, а тому розгляд справи може здійснюватися без участі представника відповідача за наявними матеріалами. Суд уважає за необхідне також зазначити, що у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції. У справі "Union Alimentaria Sanders SA v. Spain" зазначено, що передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотань відповідача.

Стосовно клопотання відповідача про повернення на етап підготовчого провадження, то вказана процесуальна дія не передбачена нормами ГПК України.

Щодо клопотання про зупинення провадження у справі, то слід зазначити, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. При цьому пов`язаною є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 4-6 ст. 75 ГПК України). Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду вказаної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України. Визначаючи наявність підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо. У свою чергу, у клопотанні відповідача про зупинення провадження в цій справі не вмотивовано зв`язку між очікуваними висновками рішення суду за наслідками розгляду справи № 826/9665/16 та предметом спору у цій справі; не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду в порядку адміністративного судочинства справи № 826/9665/16; не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють установити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України). Із поданого клопотання та наданих обґрунтувань суд не встановив необхідних умов для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України. При цьому наявних у матеріалах справи доказів достатньо для повної, всебічної та об`єктивної оцінки обставин справи, які є предметом судового розгляду. Отже, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 826/9665/16 господарський суд у цій справі має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення спору суті. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Смірнова проти України"). Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України"). За таких обставин необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Інших заяв і клопотань від учасників процесу не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх представників учасників, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом із фактичних обставин справи установлено, що між сторонами існують правовідносини, пов`язані з постачанням природного газу, а саме:

1.За договором № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016 (зі змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 23.01.2017, №2 від 14.02.2017, №3 від 31.03.2017, №4 від 11.07.2017), виконання якого стверджується, зокрема: актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 (обсяг газу 5 430,356 тис.куб.м., на суму 32 204 183,22 грн), від 30.11.2016 (обсяг газу 8 786,337 тис.куб.м., на суму 52 106 492,94 грн), від 31.12.2016 (обсяг газу 10 175,770 тис.куб.м., на суму 60 346 386,41 грн), від 31.01.2017 (обсяг газу 12 600,367 тис.куб.м., на суму 74 725 216,45 грн), від 28.02.2017 (обсяг газу 9 984,238 тис.куб.м., на суму 59 210 525,04 грн), від 31.03.2017 (обсяг газу 6 609,550 тис.куб.м., на суму 39 197 275,32 грн), від 30.04.2017 (обсяг газу 1 808,470 тис.куб.м., на суму 10 724 950,49 грн), від 31.05.2017 (обсяг газу 1 568,022 тис.куб.м., на суму 9 298 997,66 грн), від 31.08.2017 (обсяг газу 385,891 тис.куб.м., на суму 2 288 487,98 грн), від 30.09.2017 (обсяг газу 134,286 тис.куб.м., на суму 796 369,69 грн), сальдо, довідкою по операціям, спільними протокольними рішеннями від 09.11.2016 № 2667, від 17.11.2016 №2820, від 09.12.2016 №3050, від 09.12.2016 № 3051, від 23.12.2016 №3567, від 18.01.2017 № 245, від 18.01.2017 №247, від 27.01.2017 № 648, від 14.12.2017 №907, від 21.12.2017 №1333, від 05.04.2017 №2059, від 07.12.2017 №4152, від 12.12.2017 №4230, договором про організацію взаєморозрахунків №154/332-в від 09.11.2017. Заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 6 653 828,02 грн, з яких: 2 092 465,74 грн пені, 3 433 532,45 грн інфляційних втрат, 1 127 829,83 грн 3% річних.

2.За договором № 3847/1617-РО-28 від 28.09.2016 (зі змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 23.01.2017, №2 від 31.03.2017), виконання якого стверджується, зокрема: актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 (обсяг газу 0,713 тис.куб.м., на суму 2 114,18 грн), від 30.11.2016 (обсяг газу 2,271 тис.куб.м., на суму 6 733,97 грн), від 31.12.2016 (обсяг газу 9,804 тис.куб.м., на суму 29 070,82 грн), від 31.01.2017 (обсяг газу 7,402 тис.куб.м., на суму 21 948,41 грн), від 28.02.2017 (обсяг газу 5,866 тис.куб.м., на суму 17 393,87 грн), від 31.03.2017 (обсяг газу 3,458 тис.куб.м., на суму 10 253,66 грн), від 30.04.2017 (обсяг газу 0,187 тис.куб.м., на суму 554,50 грн), сальдо, довідкою по операціям. Заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 4 501,05 грн, з яких: 1 923,34 грн пені, 2 023,69 грн інфляційних втрат, 554,02 грн 3% річних.

3. За договором № 8366/1718-БО-28 від 18.09.2017 (зі змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 11.01.2018, №2 від 02.04.2018, № 3 від 07.06.2018, №4 від 08.08.2018, №5 від 07.09.2018), виконання якого стверджується, зокрема: актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 (обсяг газу 788,726 тис.куб.м., на суму 7 483 937,08 грн), від 30.11.20107 (обсяг газу 1 539,361 тис.куб.м., на суму 14 606 442,36 грн), від 31.12.2017 (обсяг газу 2 143,344 тис.куб.м., на суму 20 337 419,62 грн), від 31.01.2018 (обсяг газу 1 747,617 тис.куб.м., на суму 16 582 508,57 грн), від 28.02.2018 (обсяг газу 2 127,181 тис.куб.м., на суму 20 184 054,72 грн), від 31.03.2018 (обсяг газу 2 189,954 тис.куб.м., на суму 20 779 685,12 грн), від 30.04.2018 (обсяг газу 468,326 тис.куб.м., на суму 4 443 776,82 грн), від 31.05.2018 (обсяг газу 34,608 тис.куб.м., на суму 328 382,86 грн), від 30.06.2018 (обсяг газу 9,639 тис.куб.м., на суму 91 461,00 грн), від 31.08.2018 (обсяг газу 31,105 тис.куб.м., на суму 295 144,15 грн), від 30.09.2018 (обсяг газу 17,003 тис.куб.м., на суму 161 335,34 грн), сальдо, довідкою по операціям. Заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 12 220 530,22 грн, з яких: 10 074 214,51 грн основного боргу, 908 849,82 грн пені, 825 623,61 грн інфляційних втрат, 411 842,28 грн 3% річних.

4. За договором № 8368/1718- КП-28 від 18.09.2017 (зі змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 02.04.2018 року, №2 від 07.06.2018, №3 від 08.08.2018), виконання якого стверджується, зокрема: актам приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 (обсяг газу 150,717 тис.куб.м., на суму 1 430 099,35 грн), від 30.11.2017 (обсяг газу 606,109 тис.куб.м., на суму 5 751 150,10 грн), від 31.12.2017 (обсяг газу 754,255 тис.куб.м., на суму 7 156 854,17 грн), від 31.01.2018 (обсяг газу 943,951 тис.куб.м., на суму 8 956 811,22 грн), від 28.02.2018 (обсяг газу 836,892 тис.куб.м., на суму 7 940 966,90 грн), від 31.03.2018 (обсяг газу 792,491 тис.куб.м., на суму 7 519 661,81 грн), від 30.04.2018 (обсяг газу 256,877 тис.куб.м., на суму 2 437 413,37 грн), від 31.05.2018 (обсяг газу 133,598 тис.куб.м., на суму 1 267 663,33 грн), сальдо, довідкою по операціям. Заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 21 747 711,68 грн, з яких: 15 816 978,70 грн основного боргу, 3 750 568,18 грн пені, 1 430 506,84 грн інфляційних втрат, 749 657,96 грн 3% річних.

5. За договором № 8365/1718-ТЕ-28 від 18.09.2017 (зі змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 11.01.2018, № 2 від 02.04.2018, №3 від 07.06.2018, № 4 від 13.08.2018, №5 від 20.09.2018), виконання якого стверджується, зокрема: актам приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 (обсяг газу 3 745,262 тис.куб.м., на суму 22 210 901,76 грн), від 30.11.2017 (обсяг газу 7 815,451 тис.куб.м., на суму 46 348 750,61 грн), від 31.12.2017 (обсяг газу 8 947,099 тис.куб.м., на суму 53 059 875,91 грн), від 31.01.2018 (обсяг газу 11 142,397 тис.куб.м., на суму 66 078 871,16 грн), від 28.02.2018 (обсяг газу 10 732,820 тис.куб.м., на суму 63 649 915,73 грн), від 31.03.2018 (обсяг газу 9 987,026 тис.куб.м., на суму 59 227 058,99 грн), від 30.04.2018 (обсяг газу 2 162,453 тис.куб.м., на суму 12 824 211,28 грн), від 31.05.2018 (обсяг газу 1 618,850 тис.куб.м., на суму 9 600 428,04 грн), від 30.06.2018 (обсяг газу 1,088 тис.куб.м., на суму 6 452,28 грн), від 31.08.2018 (обсяг газу 4,731 тис.куб.м., на суму 28 056,72 грн), від 30.09.2018 (обсяг газу 2,592 тис.куб.м., на суму 15 371,59 грн), спільним протокольним рішенням від 12.12.2017, сальдо, довідкою по операціям. Заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 130 294 018,27 грн, з яких: 102 597 306,45 грн основного боргу, 10 953 205,59 грн пені, 11 198 352,59 грн інфляційних втрат, 5 545 153,64 грн 3% річних.

У той же час рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, визнано протиправною та нечинною постанову КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758", якою визначалася вартість постачання природного газу виробникам теплової енергії за регульованими цінами у період з 01.05.2016 по 31.03.2017 (включно), з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016.

10.01.2020 відповідач направив позивачу заяву №03-05/63/66 від 10.01.2020 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, в якій, враховуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, зазначив, що згідно з попередньої, до прийняття постанови КМ України № 315 від 27.04.2016, редакції абз. 3 п. 16 Положення позивач постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для релігійних організацій та/або з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до ПК України), яка у період з 01.10.2015 по 30.04.2016 (включно) визначається для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для всіх інших виробників теплової енергії -1 770,74 гривні за 1000 куб.м. без ПДВ. Здійснивши перерахунок вартості природного газу з урахуванням попередньої редакції постанови КМ України, відповідач встановив, що ним переплачено позивачу 203 924 517,84 грн за договором № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016, у зв`язку з чим заявив про припинення зобов`язань внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог:

1. За договором № 3845/1617-ТЕ-28 постачання природного газу від 28.09.2016, а саме: пені у розмірі 2 092 465,74 грн, інфляційних втрат у розмірі 3 433 532,45 грн 3% річних у розмірі 1 127 829,83 грн.

2. За договором № 3847/1617-РО-28 постачання природного газу від 28.09.2016, а саме: пені у розмірі 1 923,34 грн; інфляційних втрат у розмірі 2 023,69 грн, 3% річних у розмірі 554,02 грн.

3. За договором № 8366/1718-50-28 постачання природного газу від 18.09.2017, а саме: основного боргу у сумі 10 074 214,51 грн, пені у розмірі 908 849,82 грн, інфляційних втрат у розмірі 825 623,61 грн, 3% річних у розмірі 411 842,28 грн.

4. За договором №8368/1718-КП-28 постачання природного газу від 18.09.2017, а саме: основного боргу у сумі 15 816 978,70 грн, пені у розмірі 3 750 568,18 грн; інфляційних втрат у розмірі 1 430 506,84 грн, 3% річних у розмірі 749 657,96 грн.

5. За договором № 8365/1718-ТЕ-28 постачання природного газу від 18.09.2017, а саме: основного боргу у сумі 102 597 306,45 грн, пені у розмірі 10 953 205,59 грн, інфляційних втрат у розмірі 11 198 352,59 грн, 3% річних у розмірі 5 545 153,64 грн.

Окрім того, як установлено судом, заборгованість відповідача перед позивачем за договорами постачання природного газу № 3845/1617-ТЕ-28 від 28.09.2016, № 3847/1617-РО-28 від 28.09.2016, № 8366/1718-50-28 від 18.09.2017, № 8366/1718-50-28 від 18.09.2017, № 8368/1718-КП-28 від 18.09.2017, № 8365/1718-ТЕ-28 від 18.09.2017 є предметом судового розгляду, що стверджується ухвалами Господарського суду Рівненської області у справі № 918/854/19 від 09.12.2019, у справі № 918/860/19 від 05.12.2019, у справі № 918/867/19 від 10.12.2019, у справі № 918/870/19 від 09.12.2019 та у справі № 918/868/19 від 09.12.2019 відповідно. Провадження у вказаних справах зупинені до вирішення цієї справи, отже рішення про стягнення заборгованості у розміру проведеного відповідачем зарахування, які набрали законної сили, відсутні.

Також за інформацією, отриманою з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Касаційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі № 826/9665/16 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані з припиненням зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, та дійсністю правочину, на підставі якого відповідачем таке зарахування проведене, регулювання яких здійснюється ЦК України та ГК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, позивач є кредитором по відношенню до відповідача на суму 170 920 589,24 грн, що включає в себе основний борг, 3% річних, інфляційні та пеню і ґрунтується на договорах поставки природного газу. При цьому вказана сума не є безспірною, оскільки є предметом дослідження її обґрунтованості в судовому порядку.

Вказана сума заборгованості виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів постачання природного газу в частині оплати його вартості.

Частиною 1 ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 ГК України, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Державні регульовані ціни запроваджуються КМ України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку (ч. 1 ст. 191 ГК України).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про ціни і ціноутворення» КМ України: 1) забезпечує проведення державної цінової політики; 2) здійснює державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначено законом.

Частинами 1, 3 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

За п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» регулювання цін здійснюється КМ України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання фіксованих цін та граничних цін.

Вартість постачання природного газу виробникам теплової енергії за регульованими цінами встановлюється КМ України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

На виконання ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" КМ України прийняв постанову від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", якою затвердив Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), що додається.

Вказана постанова набирає чинності з 01.10.2015 та діє до 01.04.2017.

Згідно з підп. 4 п. 3 постанови цим Положенням покладається обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені п. 15 - 17 цього Положення.

У свою чергу, п. 16 постанови передбачено, що НАК "Нафтогаз України" постачає природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для релігійних організацій та/або з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до ПК України), яка у період з 01.10.2015 по 30.04.2016 (включно) визначається для: виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для всіх інших виробників теплової енергії - 1 770,74 грн за 1000 куб.м.; виробництва теплової енергії для релігійних організацій для всіх інших виробників теплової енергії - 2 265,59 грн за 1000 куб.м. Регульована ціна для виробників теплової енергії в період з 01.05.2016 по 31.03.2017 (включно) встановлюється окремим рішенням КМ України.

Постановою КМ України від 27.04.2016 № 315 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758" внесено зміни до підп. 4 п. 16 та викладено його в такій редакції: НАК "Нафтогаз України (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до ПК України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4 942,00 грн за 1000 куб.м., а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2 471,00 грн за 1000 куб.м.".

Заразом рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, визнано протиправною та нечинною постанову КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016.

Судові рішення обґрунтовані тим, що КМ України всупереч вимогам Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» була порушена процедура розробки, підготовки, оприлюднення, погодження проекту з уповноваженим на це органом та прийняття оскаржуваного акту, порушено принципи передбачуваності, прозорості та врахування громадської думки, зокрема, щодо розкриття до прийняття спірного акту структури цін/граничних цін, застосованих у спірному акті, а також порушені права позивачів щодо можливості подання зауважень і пропозицій щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, щодо структури цінових показників, а відтак і не доведено їх обґрунтованості. При цьому в даному випадку вбачається і порушення вимог ч. 2 ст. 3 Закону України «Про ринок природного газу», а саме - принципу прозорості рішення (заходу) суб`єкта владних повноважень, відповідно до якого рішення має бути, крім іншого, належним чином повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються. Покладання спеціальних обов`язків, зокрема оскаржуваним актом, який є складовою частиною базового акту про покладання спеціальних обов`язків, можливо у виключних випадках, наявність яких є передумовою введення спеціальних обов`язків та їх зміни, прийняття рішень КМ України. Однак, під час розгляду справи КМ України не доведено та наявні матеріали справи не містять обґрунтованих пояснень та доказів наявності конкретно визначених виключних обставин, наявності виключного випадку, які б давали підстави для введення/зміни спеціальних обов`язків, передбачених спірним актом, а відтак не доведено обґрунтованості ведення/зміни цих спеціальних обов`язків. Окрім того, граничні роздрібні ціни на природний газ для споживачів на єдиному рівні у розмірі 6 879,00 грн за 1000 куб.м., визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758" є економічно необґрунтованими і не можуть встановлюватись КМ України лише на виконання Меморандуму про економічну та фінансову політику між Україною та МВФ без врахування всіх обставин, що мали значення для прийняття оскаржуваного рішення, у тому числі економічного характеру, та існуючого правового регулювання процедури прийняття такого роду актів. За таких обставин ціни, в контексті положень ч. 6 ст. 4 Закону України "Про ринок природного газу" повинні бути встановлені, зокрема, виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку та з урахуванням належного рівня рентабельності. Структура тарифів (п. 4 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення центрального опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМ України № 869) - це складова економічно обґрунтованих витрат, які ґрунтуються за статтями, визначеними уповноваженими органами відповідно до стандартів бухгалтерського обліку, що затверджені Мінфіном, та складові планового прибутку, на основі яких розраховуються та встановлюються тарифи. Однак, при встановленні вказаної ціни не було наведено структури ціни, її економічного обґрунтування, що є порушенням принципу прозорості.

Відповідач вважає, що у зв`язку з визнанням протиправною та нечинною постанови КМ України № 315 від 27.04.2016 позивач безпідставно набув 203 924 517,84 грн, які й зарахував у припинення своїх зобов`язань перед позивачем в розмірі 170 920 589,24 грн.

Безпідставно набуті позивачем кошти, за розрахунками відповідача, складають різницю між ціною за природний газ, поставлений позивачем, встановленою на рівні 4 942,00 грн за 1000 куб. м. згідно з поставною КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758", яка визнана протиправною та нечинною, та ціною, встановленою на рівні 1 770,74 грн за 1000 куб.м. відповідно до постанови КМ України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)".

Отже, грошові вимоги відповідача, які є підставою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, ґрунтуються на рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019, та постанові КМ України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)".

У свою чергу, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК Кодексу (ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Подібне визначення господарського зобов`язання наведене у ч. 1 ст. 173 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами ч. 1-5 ст. 11 ЦК України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто як постанова КМ України, так і рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть породжувати права та обов`язки (зобов`язання).

Щодо рішення, ухваленого в адміністративній справі, то предметом дослідження останнього була перевірка дотримання процедури прийняття постанови КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758", а також економічного обґрунтування цін на природний газ, що встановлювалися вказаною постановою.

Заразом відповідач учасником провадження в адміністративній справі № 826/9665/16 не був, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва жодних питань про права та обов`язки останнього, у тому числі щодо суми переплати за поставлений газ, не вирішувалося. Так само суд не зобов`язав учасників ринку природного газу здійснювати будь-які перерахунки чи вносити зміни до вже укладених договорів. Отже, вказане судове рішення не може вважатися підставою виникнення у відповідача права на суму грошових коштів в розмірі 203 924 517,84 грн.

Рішення суду в адміністративній справі може слугувати лише підставою для виникнення права на перерахунок поставленого природного газу, вартість якого визначалася згідно з постановою КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758". У свою чергу, таке право не є тотожним грошовим коштам у розмірі перерахунку, проведеного відповідачем.

За таких обставин рішення суду в адміністративній справі є не підставою виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язання, за яким у відповідача з`явилося право грошової вимоги до позивача, і, як наслідок, право на зарахування зустрічних однорідних вимог.

Стосовно постанови КМ України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", яка є чинною та на підставі якої відповідач провів перерахунок вартості поставленого природного газу, то слід зазначити таке.

Судом установлено, що ціна на природний газ, який поставлявся позивачем відповідачу, є державною регульованою ціною та встановлювалася постановою КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758", яка визнана у судовому порядку протиправною та нечинною, у зв`язку з чим, на думку відповідача, до правовідносин з поставки природного газу у період з 01.05.2016 по 31.03.2017 (включно) (період дії ціни, яку визнано економічно не обґрунтованою та протягом якого здійснювалася поставка позивачем відповідачу природного газу) слід застосовувати постанову КМ України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)".

Заразом, як зазначалося, вартість природного газу, зокрема для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню для всіх інших виробників теплової енергії в сумі 1 770,74 грн за 1000 куб.м. встановлювалася вказаною постановою на чітко визначений період часу, а саме: з 01.10.2015 по 30.04.2016 (включно), а відтак не може застосовуватися на правовідносини, що виникли після 01.05.2016.

Зазначене підтверджується також тим, що у п. 16 постанови КМ України від 01.10.2015 № 758 передбачено, що регульована ціна для виробників теплової енергії в період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 (включно) встановлюється окремим рішенням КМ України.

Враховуючи, що постанову КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758", якою встановлювалася ціна поставки природного газу у період, коли позивачем здійснювалася така поставка відповідачу , визнана протиправною та нечинною, зважаючи, що станом на дату направлення відповідачем заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог нового рішення КМ України, яким би визначалася інша ціна природного газу, не було прийнято, а період дії ціни, визначений постановою КМ України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", закінчився, відтак підстава для перерахунку відсутня.

Отже, відсутність рішення КМ України тягне за собою відсутність ціни, на підставі якої можливо провести перерахунок, а тому грошові кошти в розмірі 203 924 517,84 грн, визначені відповідачем як сума переплати за поставлений природний газ, не може вважатися обґрунтованою.

За таких обставин постанова КМ України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" також не є підставою виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язань, на яких ґрунтуються вимоги відповідача.

Припинення зобов`язання зарахуванням є однією з підстав припинення зобов`язання. Загальні підстави припинення зобов`язань визначені у ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ст. 202, 203 ГК України зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 ЦК України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень ст. 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Отже, зобов`язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених ст. 601 ЦК України, та за відсутності обставин, передбачених ст. 602 ЦК України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони. При цьому чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину.

Зарахування, передбачене ст. 601 ЦК України, здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником; 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду; 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). За змістом ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Основною умовою для можливості припинення зобов`язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі вимоги повинні існувати на момент зарахування та між сторонами не має бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру. Отже, у спірних правовідносинах між сторонами може мати місце зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності в зобов`язаннях сторін прозорості та безспірності.

Проаналізувавши наявність усіх умов у цій справі, необхідних для зарахування зустрічних однорідних вимог, суд установив:

по-перше, відсутність між позивачем та відповідачем зобов`язання, на підставі якого в останнього виникло право вимоги до позивача (як установлено судом, на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 року у справі № 826/9665/16, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року, та постанови КМ України від 01.10.2015 року № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" таких зобов`язань не виникло, а інших доказів в їх існування відповідачем суду не надано);

по-друге, вимоги, щодо яких відповідачем заявлено про припинення зобов`язань шляхом їх зарахування, не є однорідними, оскільки зобов`язання зі сплати пені у зв`язку з порушенням зобов`язань за договором не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення основного зобов`язання;

по-третє, строк виконання зобов`язань настав лише у відповідача перед позивачем, щодо строку виконання зобов`язань позивачем перед відповідачем, то за відсутності рішення КМ України, яким би визначалася нова ціна за природний газ у період існування між сторонами договірних відносин з поставки газу, унеможливлює встановити дійсну ціну такої поставки, а відтак здійснити перерахунок та встановити наявність чи відсутність переплати і її розміру, а тому вважати, що такий строк настав, підстав немає;

і нарешті, вимоги обох сторін не є безспірними, оскільки вимоги позивача до відповідача на суму 170 920 589,24 грн є предметом судового розгляду, а вимоги відповідача до позивача не мають підстави їх виникнення та ціни, відносно якої можливо провести перерахунок вартості поставленого газу, а тому сума в розмірі 203 924 517,84 грн не є обґрунтованою. Окрім того, якщо припустити, що у відповідача виникне право на перерахунок у зв`язку з тим, що дійсна вартість природного газу відрізнятиметься від тієї, яка була визначена у договорі № 3845/1617-ТЕ-28 постачання природного газу від 28.09.2016, то це призведе до зменшення основного боргу чи до його відсутності в цілому, а відтак до перерахунку 3% річних, інфляційних та пені або до відсутності підстав для їх нарахування (за відсутності основного боргу). За таких обставин зарахування на вказані суми є передчасним, а отже, таким, що не відповідає критерію дійсності та прозорості.

Отже, заява відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає умов, необхідним для припинення зобов`язання зарахуванням.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Зобов`язання відповідача перед позивачем ґрунтуються на договорах поставки природного газу, які є чинним, в судовому порядку недійсними не визнавалися.

У силу вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно що ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 632 ЦК України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

З наведеного вбачається, що вартість поставки природного газу, визначена у договорі № 3845/1617-ТЕ-28 постачання природного газу від 28.09.2016, автоматично, у зв`язку з визнання протиправною та нечинною постанови КМ України № 315 від 27.04.2016 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року N 758", не переглядається, що додатково свідчить про необґрунтованість заяви відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Усе наведене в сукупності та взаємозв`язку дає підстави для висновку про невідповідність заяви відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог приписам чинного законодавства.

І нарешті, як установлено судом під час розгляду цієї справи, постановою Касаційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі № 826/9665/16 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Отже, підстава, яка слугувала, на думку відповідача, основою для здійснення перерахунку вартості природного газу і, як наслідок, правом для зарахування зустрічних однорідних вимог, відпала. У свою чергу, нове судове рішення, за логікою відповідача, надасть його право для нової (відмінної від першої) заяви про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки ґрунтуватиметься на іншому судовому рішенні (у випадку прийняття такого).

Частинами 1, 3 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст. 215, 216 ЦК України, ст. 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами вимог ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вирішуючи вказаний спір, судом установлено наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання одностороннього правочину - заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог недійсним на момент його вчинення.

Ураховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими аргументи позивача щодо недійсності вказаної заяви, а тому позовна вимога є такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, то скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 після звернення до суду із відповідною позовною заявою не може розцінюватися як підстава для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо інших аргументів, на які посилалися учасники справи та яким не була дана оцінка, то Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справах "Проніна проти України", «Серявін та інші проти України», "Ruiz Torija v. Spain" тощо).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про доведеність невідповідності оспорюваного правочину вимогам чинного законодавства, порушенням у зв`язку з його вчиненням прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а відтак про наявність підстав для визнання заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог недійсною.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено, відтак судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання недійсним односторонього правочину про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин - заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог № 03-05/63/66 від 10.01.2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (вул. Д. Галицького, 27, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 36598008) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б, Хмельницького,6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720) 2 102,00 грн судового збору.

Позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б, Хмельницького,6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (вул. Д. Галицького, 27, м. Рівне, 33027, ідентифікаційний код 36598008).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 04.08.2020.

Суддя О. Андрійчук