ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020м. ДніпроСправа № 904/1395/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Кусової Тетяни Олександрівни, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Н`Ю-Лайн", м. Дніпро

про стягнення 38 860,29 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

С У Т Ь С П О Р У :

У березні 2020 року Фізична особа-підприємець Кусова Тетяна Олександрівна звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Н`Ю-Лайн" заборгованість у розмірі 38 860,29 грн., з яких:

- основний борг у розмірі 30 312,00 грн.;

- пеня у розмірі 2 154,56 грн.;

- 3 % річних у розмірі 270,71 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 60,62 грн.;

- штраф у розмірі 6 062,40 грн.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що, на підставі договору транспортного експедирування №11 від 11 травня 2016 року та заявки від 25.10.2019, здійснив перевезення вантажу відповідача за маршрутом: м. Дніпро (Україна) - м. Кельн (Німеччина) - м. Дніпро (Україна). Вартість послуг (провізна плата) за даною заявкою - 2 800, 00 (дві тисячі вісімсот) євро, що на дату виставляння рахунку складало в гривневому еквіваленті 76 312,00 грн. (сімдесят шість тисяч триста дванадцять грн. 00 коп.). Умови оплати: протягом трьох банківських днів після отримання від Позивача копії СМR, рахунку, акту про виконані роботи (п. 6.3. Договору). Відповідачем частково здійснена оплата за надані послуги в сумі 46000,00грн. згідно платіжного доручення від 20.02.2020 №217, тож заборгованість станом на дату звернення з позовом до суду складає 30 312,00грн.

На підставі ст. 230, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час прострочення оплати у сумі 2 154,56грн. за загальний період з 15.11.2019 по 19.02.2020.

Штраф у розмірі 20% від несплаченої суми у розмірі 6062,40грн нараховано відповідно до пункту 4.7. Договору.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував три відсотки річних у розмірі 270,71грн. за загальний період з 16.11.2019 по 19.02.2020, втрати від інфляції за січень 2020 року у розмірі 60,62грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2020 справу №904/1395/20 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою господарського суду від 23.03.2020 відкрито провадження у справі.

Враховуючи приписи частини тринадцятої статті 8, статті 12, частини першої статті 247 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги малозначний характер справи та незначну складність, її розгляд було вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку письмового провадження.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Належність повідомлення відповідача підтверджується направленням ухвали суду від 22.03.2020 на його офіційну електронну адресу: та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №420 (про вручення ухвали суду), яке отримано відповідачем 06.07.2020 (№226).

Справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2016 року Фізична особа-підприємець Кусова Тетяна Олександрівна (експедитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Н`Ю-Лайн" (клієнт) уклали договір транспортного експедирування №11, відповідно до п.1.1. якого експедитор зобов`язується від свого імені і за рахунок коштів клієнта здійснювати комплекс робіт по організації перевезень вантажів автомобілями в міських, міжміських і міжнародних сполученнях, залучаючи для цієї мети автотранспорт третьої Сторони - Перевізника, а Відповідач - оплачує ці послуги.

Зобов`язання Сторін Договору виникають на підставі погоджених Заявок з організації експедиційно-транспортних послуг (розділ 3 договору).

Згідно п.3.4. договору клієнт зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість перевезення і послуги експедитора у відповідності з договором та іншими умовами, вказаними в заявці.

Оплата проводиться на підставі рахунків експедитора, у строки, зазначені в заявці (п.6.2).

Якщо в транспортній заявці строк платежу не вказаний, клієнт повинен розрахуватися з експедитором впродовж трьох банківських днів після отримання від експедитора копії товаро-транспортної накладної, рахунку, акту про виконані роботи. Датою отримання документів є дата штемпеля поштового відомства про вручення листа або докази повідомлення засобами електронної пошти, факсимільним зв`язком (п.6.3. договору).

Сторони домовились, що факсимільні та електронні копії договору, доповнення до договору, оформлені належним чином, підписані уповноваженою особою, засвідчені відтиском печатки, мають однакову з оригіналом юридичну силу, до моменту отримання оригіналів. Адреса електронної пошти клієнта: ; адреса електронної пошти експедитора: (п.10.5 договору).

Договір діє з моменту його підписання сторонами впродовж одного року. У разі відсутності письмового звернення однієї із сторін за 30 днів до закінчення строку, договір вважається продовженим на наступний строк (п.9.1 договору).

25 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем була погоджена Заявка з організації експедиційно-транспортних послуг №КУ000000264 (а.с.10).

Договір та вищезазначена Заявка були одразу підписані сторонами та спрямовані одна іншій за допомогою електронного зв`язку (е-mail).

За умовами даної Заявки позивачем було здійснено перевезення вантажу відповідача за маршрутом: м. Дніпро (Україна) - м. Кельн (Німеччина) - м. Дніпро (Україна). Вартість послуг (провізна плата) за даною заявкою - 2 800, 00 (дві тисячі вісімсот) євро, що на дату виставлення рахунку складало в гривневому еквіваленті 76 312,00 грн. (сімдесят шість тисяч триста дванадцять грн. 00 коп.).

Умови оплати: протягом трьох банківських днів після отримання від позивача копії СМR, рахунку, акту про виконані роботи (п. 6.3. Договору).

Копія СМR, рахунок та Акт виконаних робіт були направлені відповідачеві 11 листопада 2019 року та повторно 18 листопада 2019 року за допомогою електронної пошти (скрін копія відправлення документів міститься в матеріалах справи (а.с.12-14).

25 листопада 2019 року відповідач здійснив часткову оплату вартості наданих транспортно-експедиційних послуг у сумі 46000,00грн. (платіжне доручення №2176 від 25.11.2019).

Платіжне доручення №2176 від 25.11.2019 містить призначення платежу "за транспортно-експедиційні послуги згідно рахунку №265 від 28.10.2019", а.с.15

Позивач зазначає, що відповідач не повністю розрахувався за надані послуги з перевезення вантажу, заборгованість складає 30 312,00грн (76312,00грн. - 46000,00грн).

Наведене і стало причиною виникнення спору.

При цьому позивач посилається на положення статей 6, 525-526, 530, 611, 612, 625, 627, 929, 931 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 193, 222, 224, 230, 231 (ч.6) Господарського кодексу України.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з виконанням сторонами договірних зобов`язань щодо перевезення вантажу, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

У якості доказів, що підтверджують обставини, викладені у позовній заяві, позивач надає копії: Договору транспортного експедирування №11 від 11 травня 2016 року; Заявки з організації експедиційно-транспортних послуг №КУ000000264 від 25 жовтня 2019 року; копію СМR №555012; скрін - копію відправлення документів на адресу відповідача; копію платіжного доручення про здійснення часткової оплати.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, укладений між сторонами по справі договір транспортно-експедиторського обслуговування є підставою для виникнення у сторін договору зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК України вказаний договір є обов`язковим для виконання його сторонами.

Згідно ч. 1, 8-9 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність за договором транспортного експедирування" одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 931 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади (ч. 10 ст. 9 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, на виконання замовлення з організації експедиційно-транспортних послуг №КУ000000264 від 25 жовтня 2019 року, позивач здійснив перевезення вантажу автомобільним транспортом, що підтверджується Міжнародною транспортною накладною №555012 (СМR). Зазначена накладна, рахунок на оплату та Акт виконаних робіт були направлені на електронну адресу відповідача 11.11.2019 та 18.11.2019, яка зазначена в договорі.

За умовами договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.05.20164 (п.п.6.2, 6.3.) оплата проводиться на підставі рахунків експедитора, у строки, які зазначені в заявці. Якщо в транспортній заявці строк платежу не зазначено, клієнт повинен розрахуватися з експедитором протягом трьох банківських днів після отримання від експедитора копії товарно-транспортної накладної, рахунку, акту-звіту про виконані роботи. Датою отримання документів є дата штемпеля поштового відомства про вручення листа або докази отримання засобами електронної пошти, факсимільного зв`язку.

Оскільки в транспортній заявці строк платежу не зазначено, відповідач повинен розрахуватися протягом трьох банківських днів з дати отримання копій документів, перелік яких зазначено в п.6.3. договору.

Згідно наданим позивачем до позовної заяви скрін-копіям, відповідач отримав вказані в договорі документи електронною поштою: рахунок на оплату - 11.11.2019 (а.с.13), акт про виконані роботи - 18.11.2019 (а.с.18).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Н`Ю-Лайн" (клієнт) отримало вказані в договорі документи, частково здійснило оплату вартості наданих послуг на суму 46 000,00грн. згідно платіжного доручення №2176 від 26.11.2019.

Заборгованість, яка залишилась несплаченою становить 30 312,00грн.

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень пункту 6.3 договору, строк виконання зобов`язання з оплати вартості наданих послуг настав 14.11.2019.

Між тим, в установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 30 312,00грн. відповідачем відповідно до положень ст. 13, 74 ГПК України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Дослідивши обставини та зібрані у справі докази, надавши оцінку умовам договору, на який посилається позивач, господарський суд доходить висновку, що позивачем доведено виконання зобов`язань експедитора перед клієнтом та, відповідно, право вимагати стягнення виниклої у зв`язку з цим заборгованості у розмірі 30 312,00грн.

Окрім вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, позивач просить стягнути пеню у розмірі 2154,56грн. за загальний період з 15.11.2019 по 19.02.2020 та штраф у розмірі 20% у розмірі 6062,4грн, три відсотки річних у розмірі 270,71грн. за загальний період з 16.11.2019 по 19.02.2020 та втрати від інфляції у розмірі 60,62грн. за січень 2020 року.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач просить стягнути пеню у розмірі 2154,56грн. за загальний період з 15.11.2019 по 19.02.2020, посилається при цьому на статті 230, 231 (ч.6) Господарського кодексу України.

За змістом п.4.7. договору, у випадку порушення строків оплати замовник сплачує штрафні санкції:

штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, а також 0,3% від несплаченої суми за кожний день прострочки оплати як плату за користування чужими грошовими коштами в порядку статей 536,1214 ЦК України.

Суд зазначає, що визначені в п.4.7. договору проценти за своєю правовою природою не охоплюють поняття процентів за користування чужими грошовими коштами, а являють собою санкцію, настання якої зумовлено простроченням боржником грошового зобов`язання зі сплати послуг у визначений сторонами строк, оскільки за способом обчислення її визначено у певній пропорції від суми боргу за кожен день користування, тому така санкція охоплюється визначенням пені згідно статті 549 ЦК України.

При цьому суд вважає, що даний пункт договору слід тлумачити як санкцію за невиконання договірних зобов`язань, що є за своєю правовою природою пенею, бо визначена у спосіб розрахунку за один день, яка передбачена статтею 549 ЦК України. Тому її нарахування обмежується Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з визначенням поняття неустойки, що передбачено статтею 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 4.7. укладеного між сторонами у справі договору транспортного експедирування нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

Аналогічна позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі №922/3578/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що за період з 15.11.2019 по 24.11.2019 на суму боргу 76 312,00грн. пеня становить 648,13грн., а за період з 25.11.2019 по 19.02.2020 на суму боргу пеня складає 1 924,67грн., а всього 2572,8грн.

З огляду на те, що при прийнятті рішення суд не може виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог, стягненню підлягає пеня у заявленому розмірі 2 154,56грн.

Відповідно до 4.7. договору, у випадку порушення строків оплати замовник сплачує штрафні санкції в розмірі 20% від несплаченої суми. Станом на дату звернення з позовом до суду заборгованість становила 30312,00грн.

Отже, штраф у розмірі 20% розраховано вірно та складає 6062,4грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три відсотки річних у розмірі 270,71грн за період з 16.11.2019 по 24.11.2019 на суму боргу 76312,00грн., та за період з 25.11.2019 по 19.02.2020 на суму 30 312,00грн. та втрати від інфляції за січень 2020 року у розмірі 60,62грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та втрат від інфляції, суд дійшов висновку про їх обгрунтованість та арифметичну вірність.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом підлягають задоволенню повністю у розмірі 38860,29грн., з яких: 30312,00грн.- основний борг, пеня у розмірі 2 154,56грн., 20% штрафу у розмірі 6062,4грн., три відсотки річних у розмірі 270,71грн. та втрати від інфляції в розмірі 60,62грн.

При зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №217 від 20.02.2020.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2102,00грн.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кусової Тетяни Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Н`Ю-Лайн" про стягнення 38 860,29 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Н`Ю-Лайн" (49000, м. Дніпро, вул. Євпаторійська, будинок 106, квартира 48, ідентифікаційний код 32140051) на користь Фізичної особи-підприємця Кусової Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) основний борг у розмірі 30312 (тридцять тисяч триста дванадцять)грн. 00коп., пеня у розмірі 2 154 (дві тисячі сто п`ятдесят чотири)грн. 56коп., 20% штрафу у розмірі 6062 (шість тисяч шістдесят дві)грн. 40коп., три відсотки річних у розмірі 270 (двісті сімдесят)грн.71коп., втрати від інфляції в розмірі 60 (шістдесят)грн. 62коп., витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві)грн.00 коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням пункту четвертого розділу Х "Прикінцеві положення" та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано 10.08.2020

Суддя Н.М. Євстигнеєва