РІШЕННЯ

02 липня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/644/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянув справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс", вул. Тернопільська, 28/24, м. Хмельницький

до відповідача Приватного підприємства "Вікнини", с. Вікно, Гусятинський район, Тернопільська область

про стягнення заборгованості у розмірі 125 798,40 грн ( з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Козак Н.В. адвокат ( ордер серії АА №046632 від 20.11.2019).

від відповідача: Янчишин В.Й. адвокат (ордер серії ВО №1001743 від 25.11.2019).

Судові процедури

У судових засіданнях представникам сторін роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Сторони повідомлені про дату, час та місце розгляду справи за правилами статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило.

Суть справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідачів: Приватного підприємства "Вікнини" про стягнення заборгованості в сумі 152 880,00 грн.

Відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.11.2019 відкрито провадження у справі №921/644/19 за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 28.11.2019.

Ухвалою суду від 28.11.2019 заяву про зменшення розміру позовних вимог у розмірі 125 798,40 грн прийнято до розгляду.

У судових засіданнях 28.11.2019, 12.12.2019 та 17.12.2019 оголошувались перерви відповідно до 12.12.2019, до 17.12.2019 та до 09.01.2020, про що зазначено у протоколах судових засіданнях.

Ухвалою суду від 09.01.2020 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 921/644/19 за правилами загального позовного провадження. Розпочато за правилами статті 250 ГПК України розгляд справи з підготовчого засідання. Призначено підготовче засідання на 23.01.2020.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначене на 23.01.2020.

Відповідно до частини 2 статті 216 ГПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Частиною 6 статтею 216 ГПК України визначено, якщо в судовому засіданні було оголошено перерву, провадження у справі після її закінчення продовжується зі стадії, на якій було оголошено перерву.

У підготовчому засіданні 23.01.2020, 11.02.2020, 27.02.2020 та 03.03.2020 оголошувались перерви відповідно до 11.02.2020, до 27.02.2020, до 03.03.2020 та до 17.03.2020, про що зазначено у протоколах судових засіданнях.

Відповідно до статті 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Ухвалою суду від 03.03.2020 строк підготовчого провадження у справі №921/644/19 продовжено на 30 днів.

У підготовчому засіданні 03.03.2020 оголошено перерву до 17.03.2020, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Також, у судовому засіданні 03.03.2020 судом оглянуто оригінали оригінали міжнародних товарно-транспортних накладних СМR, наданих представником позивача на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалами суду від 17.03.2020, від 06.04.2020, від 28.04.2020, підготовче засідання відкладалося відповідно на 06.04.2020, на 28.04.2020, на 26.05.2020 з підстав, викладених в них.

У підготовчому засіданні 26.05.2020 оголошено перерву до 02.06.2020, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 02.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/644/19 до судового розгляду по суті на 17.06.2020.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 17.06.2020 розпочато розгляд справи по суті.

У судових засіданнях17.06.2020 та 30.06.2020 оголошувались перерви відповідно до 30.06.2020 та до 02.07.2020, про що зазначено у протоколах судових засіданнях.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, його вступне та заключне слово та заперечення на позов представника відповідача, його вступне та заключне слово.

У судовому засіданні 02.07.2020, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зі змінами затвердженими постановами Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 та №255 від 02.04.2020, загальнонаціональний карантин запроваджений з 12.03.2020 до 03.04.2020, який продовжено до 24.04.2020.

22.04.2020 Уряд ухвалив рішення, яким загальнонаціональний карантин, який мав тривати до 24 квітня включно, продовжено до 11 травня 2020 року включно.

Рішенням Уряду від 04.05.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 22 травня 2020 року та послаблено деякі карантинні обмеження, також від 20.05.2020 за №392 продовжено карантин до 22.06.2020.

На засіданні 17 червня 2020 року Кабінет Міністрів України шляхом внесення змін в низку актів Кабінету Міністрів, якими встановлені карантинні обмеження, продовжив дію карантинних обмежень (дію адаптивного карантину) до 31 липня 2020 року. Рішення ухвалено з доопрацюванням в одноденний термін (постанова Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500).

При цьому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З врахуванням карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) строк розгляду даної справи судом продовжено з урахуванням розумності тривалості розгляду справи по суті.

При цьому суд враховує приписи ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає відсутніми підстави для подальшого відкладення розгляду цієї справи.

Інші процесуальні дії.

28.11.2019 позивачем через канцелярію суду подано заяву (вх. №27751) про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Вікнини" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс" заборгованість у розмірі 125 798,40 грн.

Відповідно до вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 28.11.2019 заяву про зменшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду.

11.02.2020 представником відповідача подано клопотання (вх. №1017) про витребування оригіналів письмових доказів, а саме: міжнародних товарно-транспортних накладних СМR №0105413, №0120903, №0120902, №0107903, №017211, №354763, №246260, №354765, посилаючись на вимоги статті 91 ГПК України.

Ухвалою суду від 11.02.2020 клопотання Приватного підприємства "Вікнини" про витребування оригіналів письмових доказів, задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс" оригінали міжнародних товарно-транспортних накладних СМR №0105413, №0120903, №0120902, №0107903, №017211, №354163, №246260, №354765, для їх огляду у підготовче засідання - "27" лютого 2020 року.

13.02.2020 представник позивача подала клопотання щодо витребування документів (вх. №1094), відповідно до вимог статті 81 ГПК України, в якому просить суд витребувати у відповідача копії документів та оригіналів для огляду, а саме:

- контракт №09/01 від 20.01.2019, укладений між ЗАТ "Этестас" Литва та ПП "Вікнини" Україна з додатками;

- контракт №12/03 від 12.03.2019, укладений між ЗАТ "Этестас" Литва та ПП "Вікнини" Україна з додатками;

- усі розрахунки ( із визначенням суми та отримувача коштів) проведених за контрактами №09/01 від 20.01.2019 та №12/03 від 12.03.2019.

Ухвалою суду від 02.06.2020 у задоволенні клопотання ТОВ "Поділлятранс" щодо витребування документів (вх. №1094 від 13.02.2020), відмовлено.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов"язання щодо надання послуг на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському сполученні, зокрема в частині оплати за простій автомобілів.

У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Також, позивачем подано клопотання про долучення документів (вх. №3176 від 26.05.2020).

Заперечення відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях (вх. №21511 від 26.11.2019 та вх. №22785 від 12.12.2019), просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив.

12.12.2019 позивачем подано відповідь на відзив (вх. №22752). згідно якої доводи відповідача вважає безпідставними. Також долучено додаткові письмові пояснення (вх. №22970 від 17.12.2019).

Фактичні обставини, встановлені судом.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На замовлення Приватного підприємства "Вікнини" , Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс" надано послуги на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському сполученні.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 11.03.2019 між ПП "Вікнини" (як, Замовником) та ТОВ "Поділлятранс" (як, Перевізником /експедитором) укладено Договори замовлення на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському сполученні (м. Хмельницький) за номерами: 11/03/2019-146-1 Нm, 11/03/2019-147-1 Нm, 11/03/2019-148-1 Нm, 11/03/2019-149-1 Нm, 11/03/2019-149-2 Нm, 11/03/2019-150-1 Нm, 11/03/2019-153-1 Нm, 11/03/2019-154-1 Нm, якими встановлено умови, зокрема: дата і час завантаження; маршрут; назва вантажу, об`єм і маса; пункт завантаження; пункт замитненння; пункт перетину кордону; пункт розвантаження; пункт розмитнення; вартість перевезення 21840,00 грн по отриманню оригіналів документів; та інше.

Пункт 4 Договорів замовлення визначено, що понаднормативний простій на території іноземних держав 100 доларів за добу.

На виконання договірних умов, Перевізником надано послуги з перевезення, про що свідчать міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR).

Позивач, на факт виконання наданих послуг посилається на Акти наданих послуг №39 від 18.04.2019, № 40 від 26.04.2019, №41 від 26.04.2019, №42 від 26.04.2019, №43 від 26.04.2019, №44 від 26.04.2019, №45 від 26.04.2019, №46 від 26.04.2019.

Як стверджує позивач, вантажні автомобілі пройшовши всі етапи проходження кордону заїхали на територію агенції Hrebenne RKS CARGO для розмитнення 14.03. та 15.03 проте були зупинені санітарними органами Польщі за порушення вимог якості продукції і за результатами перемовин залишили митну територію 26 27.03.2019, тобто відбувся простій автомобілів більше 10 діб.

Таким чином, позивачем на підставі статті 138 САТ нараховано відповідачу борг у розмірі 125 798,40 грн за простій автомобілів, долучивши розрахунок.

11.07.2019 ТОВ "Поділлятранс" направлено ПП "Вікнини" лист - вимогу за №11/07 про сплату за простій автомобілів , у добровільному порядку.

Вказана вимога залишена без відповіді та задоволення.

Отже, як вважає позивач, що у відповідача виник борг у розмірі 125 798, 40 грн за простій автомобілів.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Оцінивши подані позивачем обґрунтування позовних вимог, пояснення та докази, заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між сторонами, регулюються положеннями Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Законом України "Про транспортно - експедиторську діяльність" та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Цивільного кодексу України).

Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначені Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Статтею 1 Закону України "Про транспортно - експедиторську діяльність" визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту (стаття 2 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України та статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі ( стаття 9 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність").

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом, в тому числі, може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

У відповідності до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За змістом п. 142 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого Постановою Ради міністрів Української PCP від 27 червня 1969 року № 401, простій - це затримка з вини вантажовідправника або вантажоодержувача автомобілів (автопоїздів), а також обмінних напівпричепів, поданих під навантаження або розвантаження, понад установлені строки.

Документом, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України № 57-V від 01.08.2006 "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів".

Відповідно до статей 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в статті 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 року.

Згідно статті 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Стаття 316 Господарського кодексу України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Мотивована оцінка судом аргументів наведених учасниками справи.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини та матеріали справи, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Як визначено статтею 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що при розгляді даної категорії спорів необхідно враховувати загальні приписи ст. ст.3, 15, 16 Цивільного кодексу України, оскільки за результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно стягнення з відповідача заборгованості за простій автомобілів) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на ТОВ "Поділлятранс", як позивача, покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

У відповідності до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Так, позивач посилається на умови Договорів замовлення на транспортно-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжміському сполученні (м. Хмельницький) за номерами: 11/03/2019-146-1 Нm, 11/03/2019-147-1 Нm, 11/03/2019-148-1 Нm, 11/03/2019-149-1 Нm, 11/03/2019-149-2 Нm, 11/03/2019-150-1 Нm, 11/03/2019-153-1 Нm, 11/03/2019-154-1 Нm 11.03.2019 укладені між ПП "Вікнини" (як, Замовником) та ТОВ "Поділлятранс" (як, Перевізником /експедитором), якими встановлено умови, зокрема: дата і час завантаження; маршрут; назва вантажу, об`єм і маса; пункт завантаження; пункт замитненння; пункт перетину кордону; пункт розвантаження; пункт розмитнення; вартість перевезення 21840,00 грн по отриманню оригіналів документів; та інше, а саме на пункт 4 - понаднормативний простій на території іноземних держав 100 доларів за добу.

Однак, відповідачем заперечується факт укладення та підписання таких договорів, зокрема зазначає, що останні не містять підпису ПП "Вікнини" як замовника.

Отже договірних відносин між сторонами щодо перевезення вантажу не існує.

В підтвердження щодо надання послуг по перевезення вантажів позивачем подано міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR) №0105413, №0120903, №0120902, №0107903, №017211, №354763, №246260, №354765.

З вказаних накладних вбачається, що перевізниками є PE Rozhkov Y.G., PE Ivaniv Y.I., PE Vasyl Cherkas, Rihand LTD.

Так, відповідачем не заперечується, що ПП "Вікнини" (як, Замовник), замовив, а ТОВ "Поділлятранс" (як, Виконавець) виконав автотранспортні послуги по маршруту с. Вікно, Гусятинський район, Тернопільська область (Україна) - Длутов (Польща), що підтверджується Актами наданих послуг №39 від 18.04.2019, № 40 від 26.04.2019, №41 від 26.04.2019, №42 від 26.04.2019, №43 від 26.04.2019, №44 від 26.04.2019, №45 від 26.04.2019, №46 від 26.04.2019.

Вказані послуги ПП "Вікнини" оплачені повністю, про що зазначено самим позивачем у позовній заяві, а також підтверджується платіжним дорученням №554 від 08.09.2019. на суму 174 720,00 грн.

Згідно зі статті 142 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 27.06.1969 №401, простоєм автомобіля вважається затримання під навантаженням або вивантаженням товарів понад установлені строки. Про затримку в понад установлені норми прописано й у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363.

Отже, простій це в будь-якому разі затримка чи невикористання транспортного засобу, яка починається після закінчення, перевищення або порушення строків, передбачених для вчинення якихось дій (наприклад, строк навантажувально-розвантажувальних робіт, здійснення митних операцій тощо).

Як випливає з норм статті 920 Цивільного кодексу України , простій в договорі необхідність його оплати (зокрема, понаднормативного простою) визначена тією частиною договору, яка регулює відповідальність його сторін.

Тобто необхідність оплати понаднормативного простою в договорі прописано як відповідальність замовника за порушення своїх зобов`язань.

Позивач вказує, що вантажні автомобілі пройшовши всі етапи проходження кордону заїхали на територію агенції Hrebenne RKS CARGO для розмитнення 14.03. та 15.03 проте були зупинені санітарними органами Польщі за порушення вимог якості продукції і за результатами перемовин залишили митну територію 26 27.03.2019, тобто відбувся простій автомобілів більше 10 діб.

Однак, позивачем не подано належних та допустимих доказів простою автомобілів, зокрема Актів простою автотраснпортних засобів на території польської митниці, тощо, у зв"язку з чим у суду відсутня можливість зв"ясувати причини простою та з чиєї вини такий простій відбувся.

У зв`язку з цим, з огляду на суперечливі позиції сторін та відсутність інших належних та допустимих доказів, суд позбавлений можливості встановити наявність простою автомобілів позивача на території митниці.

Таким чином, суд вважає недоведеними доводи позивача про те, що його автомобілі при здійсненні перевезення вантажу перебували у понаднормовому простої тривалістю 10 діб, а тому здійснення нарахування плати за простій, слід визнати неправомірним.

Крім того, слід звернути увагу позивача, що останнім здійснений розрахунок простою відповідно до статті 138 Статуту автомобільного транспорту Української РСР (за прострочку в доставці вантажу при міжміських перевезеннях автотранспортні підприємства або організації сплачують вантажоодержувачам штраф у розмірі 12 процентів провізної плати за кожну добу прострочки, якщо не доведуть, що прострочка сталася не з їх вини), що не відповідає предмету спору, оскільки позовною вимогою у даній справі є стягнення боргу за простій автомобілів, а не за прострочку в доставці вантажу при міжміських перевезеннях автотранспортні підприємства або організації.

Отже, всупереч наведеному позивач не довів перед судом, яким чином відповідачем було порушено права та законні інтереси позивача. Крім того, слід зазачити, що позивач підписуючи Акти надання послуг №39 від 18.04.2019, № 40 від 26.04.2019, №41 від 26.04.2019, №42 від 26.04.2019, №43 від 26.04.2019, №44 від 26.04.2019, №45 від 26.04.2019, №46 від 26.04.2019 не зазначив факт простою автомобілів та відповідальності відповідача за такий простій, проте у вказаних актах зазначено : Замовник претензій по об"єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів, які свідчать про порушення його прав чи законних інтересів, а тому суд вважає позовні вимоги ТОВ "Поділлятранс" до відповідача ПП "Вікнини" про стягнення боргу у розмірі 125 798,40 грн за простій автомобілів недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновок суду.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку , що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати.

Щодо судового збору у розмірі 2293,20 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частина 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" зазначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлені частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", зокрема, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

Заявником при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2293,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням №142 від 22.08.2019.

Ухвалою суду від 28.11.2019 зменшено розмір позовних вимог, відповідно до вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, сума судового збору з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 1921, 00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

Отже, для повернення судового збору у розмірі 372,20 грн , у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог, позивачу необхідно звернутися до суду із відповідним клопотанням.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України, судовий збір в розмірі 1921, 00 грн суд покладає на відповідача (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) та підлягає стягненню в користь позивача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс", вул. Тернопільська, 28/24, м. Хмельницький, Хмельницька область, до відповідача Приватного підприємства "Вікнини" с. Вікно, Гусятинський район, Тернопільська область, про стягнення заборгованості у розмірі 125 798,40 грн, відмовити.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 1921,00 грн покласти на позивача.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс", вул. Тернопільська, 28/24, м. Хмельницький, Хмельницька область, .

Відповідач: Приватне підприємство "Вікнини", с. Вікно, Гусятинський район, Тернопільська область, .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Примірник рішення надіслати учасникам справи, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Позивачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділлятранс", вул. Тернопільська, 28/24, м. Хмельницький,

Відповідачу: Приватне підприємство "Вікнини", с. Вікно, Гусятинський район, Тернопільська область.

Повне рішення складено та підписано "07" серпня 2020 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець