ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2020 р. Справа№ 910/7005/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

при секретарі судового засідання: Островерха В.Л.

за участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача: 1) Йосипов А.А.

2) не з`явились

3) не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 про забезпечення позову

у справі № 910/7005/20 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА"

2. Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор"

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/7005/20 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено повністю. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі заборонено Міністерству юстиції України, його органам та іншим суб`єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю літ. "Ю'-2-5", загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; нежитлову будівлю літ. "АА-4", загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що належать на праві власності ТОВ "АКСІОМА".

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 про вжиття заходів забезпечення позову по справі № 910/7005/20 скасувати, відмовити ОСОБА_1 у вжитті заходів забезпечення позову по справі № 910/7005/20 у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивачем зазначено, що заходи забезпечення позову вжиті судом безпідставно, суд обмежився лише посиланням на загальні норми процесуального права, жодним чином не обґрунтувавши необхідності вжиття таких заходів, що свідчить про порушення норм процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали. Суд також не врахував, що корпоративні права позивача взагалі не порушуються оскаржуваними правочинами, а позивач зловживає своїми процесуальними правами.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА" у справі № 910/7005/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 та призначено справу № 910/7005/20 до розгляду на 11.08.2020.

Представник відповідача -1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Встановлено, що 11.08.2020 представники позивача та відповідачів - 2, 3 у судове засідання не з`явилися. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідачів - 2, 3.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-1, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

До Господарського суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА", Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 17.01.2020, укладеного між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор" та визнання недійсною угоди № 2-20/01-08 від 17.01.2020, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що договір про відступлення права вимоги від 17.01.2020 укладений між КНПФ НБУ та ТОВ "НВП "Фактор" не відповідає вимогам ст.ст. 515, 203 Цивільного кодексу України, згода на укладення якого була надана директором ТОВ "АКСІОМА" з перевищенням своїх повноважень, встановлених статутом товариства; угода № 2-20/01-08 від 17.01.2020, яка є похідною від договору про відступлення права вимоги від 17 січня 2020 року, укладена директором ТОВ "АКСІОМА" також з перевищенням своїх повноважень.

28.05.2020 до Господарського суду міста Києва позивачем було подано заяву про забезпечення позову (яку позивач в подальшому 01.06.2020 уточнив), в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову, якими заборонити Міністерству юстиції України, його органам та іншим суб`єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю літ. "Ю-2-5", загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; нежитлову будівлю літ. "АА-4", загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що належать на праві власності ТОВ "АКСІОМА".

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову позивач зазначив, що директором Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА" надано дозвіл на укладення договору про відступлення права вимоги, який суперечить ст. 515 Цивільного кодексу України, з перевищенням своїх повноважень, змінено істотні умови виконання зобов`язання ТОВ "АКСІОМА", яке не виконуються, і виконання якого забезпечено іпотекою, існують реальні ризики втрати майна ТОВ "АКСІОМА", розмір частки позивача в статутному капіталі ТОВ «АКСІОМА» складає 50%. Заявник вказує, що заборона іншим особам вчинення дій щодо майна, яким забезпечено виконання зобов`язання ТОВ "АКСІОМА", право вимоги виконання якого перейшло до іншої особи за правочином який на даний момент оспорюється, є достатнім та дієвим способом для збереження майна у незмінному стані та забезпечення фактичного виконання судового рішення, а саме реалізації корпоративного права позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/7005/20 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено повністю. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі заборонено Міністерству юстиції України, його органам та іншим суб`єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю літ. "Ю'-2-5", загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; нежитлову будівлю літ. "АА-4", загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що належать на праві власності ТОВ "АКСІОМА".

В обґрунтування вказаної ухвали суд першої інстанції зазначив, що вжиті заходи забезпечення позову пов`язані та співвідносяться з предметом позову, можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов не вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 910/7005/20, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Водночас, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, із аналізу положень статтей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

Так, за приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майновими наслідками заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Судом першої інстанції при застосуванні заходів забезпечення позову у вигляді заборони Міністерству юстиції України, його органам та іншим суб`єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літ. "Ю'-2-5", загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; нежитлової будівлі літ. "АА-4", загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що належать на праві власності ТОВ "АКСІОМА" порушено приписи визначені п. 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, за яким заходом забезпечення позову є заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Тоді як, предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 17.01.2020, укладеного між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор", а також визнання недійсною угоди № 2-20/01-08 від 17.01.2020, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА", а не спір про захист не визнаного або оспореного права позивача щодо нерухомого майна чи витребування його з чужого незаконного володіння.

Крім того, предметом спору у даній справі не є визнання недійсним договорів щодо відчуження нежитлової будівлі літ. "Ю'-2-5", загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 та нежитлової будівлі літ. "АА-4", загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , що належать на праві власності ТОВ "АКСІОМА" чи визнання недійсними іпотечних договорів щодо вказаного нерухомого майна.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі їх задоволення, не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Ні позивачем у заяві про забезпечення позову, ні судом першої інстанції, не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову.

Висновок суду першої інстанцій про те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову у цій справі унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та може призвести до порушення прав та законних інтересів заявника, відновлення яких у разі задоволення позову буде неможливим, є безпідставним та ґрунтуються виключно на припущеннях, що не підтверджені належними доказами згідно ст. 76 Господарського процесуального кодексу України.

Обраний позивачем захід забезпечення позову не забезпечує виконання у даній справі рішення суду у разі задоволення позову та не забезпечує ефективний захист або поновлення прав заявника, з урахуванням обраного останнім способу захисту.

У силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, суть яких викладено в ст.ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах ч. 1 ст. 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/7005/20.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При здійсненні апеляційного розгляду у даній справі суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 24.01.2020 у справі № 910/13658/19.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про забезпечення позову місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА", скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/7005/20 про забезпечення позову та про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України здійснити розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі № 910/7005/20 про забезпечення позову скасувати.

3. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА" (61058, м. Харків, вул. Данилевського, 18, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31940888) 2 102 (дві тисячі сто дві ) грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/7005/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.08.2020.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська