ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020м. ДніпроСправа № 904/1193/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Полевичек Д.А.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агросфера" (м.Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос-М" (с. Михайлівка, Апостолівського району, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 1115 від 06.09.2019 у загальному розмірі 466 428 грн. 74 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агросфера" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос-М" (далі - відповідач) заборгованість за договором купівлі-продажу № 1115 від 06.09.2019 у загальному розмірі 466 428 грн. 74 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 257 375 грн. 55 коп. - проіндексована сума вартості товару;

- 16 000 грн. 60 коп. - пеня;

- 193 052 грн. 59 коп. - проценти за користування товарним кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу № 1115 від 06.09.2019 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем за період з 06.09.2019 по 24.10.2019 товару та, відповідно, наявністю боргу (проіндексована сума вартості товару) у сумі 257 375 грн. 55 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 26.10.2019 по 26.02.2020 в сумі 16 000 грн. 60 коп. На підставі пунктів 7.2. та 7.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача проценти за користування товарним кредитом за загальний період з 26.10.2019 по 26.02.2020 в сумі 193 052 грн. 59 коп.

Ухвалою суду від 03.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 23.03.2020.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 14266/20 від 20.03.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів на території України, внаслідок яких неможливе прибуття повноважного представника в судове засідання.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №14347/20 від 20.03.2020), в якому він також просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" на території України на період з 12.03.2020 по 03.04.2020 введено карантин та з метою недопущення розповсюдження коронавірусу Covid-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей.

Представник позивача та відповідача у судове засідання 23.03.2020 не з`явилися, при цьому, судом була врахована наявність клопотань позивача та відповідача про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом.

Враховуючи необхідність забезпечення участі представників учасників справи у судовому засіданні та право на належний захист своїх прав в суді першої інстанції, для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також те, що позивачем та відповідачем були подані клопотання про відкладення розгляду справи; з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд вважав за доцільне здійснювати розгляд справи в межах розумного строку та дату наступного судового засідання визначити, виходячи з розумних очікувань усунення обставин, які зумовили неможливість проведення судового засідання, призначеного на 23.03.2020.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 23.03.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву до 27.04.2020.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №18746/20 від 24.04.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із запровадженням карантину у країні та місті Дніпрі з 12 березня до 11 травня 2020 року.

У судове засідання 27.04.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, при цьому, судом враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 27.04.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву до 14.05.2020.

У судове засідання 14.05.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, причин нез`явлення суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи телефонограми, які отримані представниками: позивача - 29.04.2020 та відповідача - 29.04.2020 (а.с.93-94).

При цьому, враховуючи необхідність забезпечення участі представників учасників справи у судовому засіданні та право на належний захист своїх прав в суді першої інстанції, ухвалою суду від 14.05.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву до 16.06.2020.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №23557/20 від 01.06.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із запровадженням карантину у країні та місті Дніпрі з 12.03.2020.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №26114/20 від 15.06.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із запровадженням карантину у країні та місті Дніпрі з 12.03.2020.

У судове засідання 16.06.2020 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а також судом зауважено, що від відповідача не надходило відзиву на позовну заяву, та враховуючи положення Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, строк для його подачі станом на 16.06.2020 не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 16.06.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву до 14.07.2020.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №31356/20 від 13.07.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із запровадженням карантину у країні та місті Дніпрі з 12.03.2020.

У судове засідання 14.07.2020 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився, при цьому судом враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а також судом зауважено, що від відповідача не надходило відзиву на позовну заяву, та враховуючи положення Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, строк для його подачі станом на 14.07.2020 не закінчився.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 14.07.2020 у судовому засіданні було оголошено перерву до 06.08.2020.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №34277/20 від 28.07.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із запровадженням карантину у країні та місті Дніпрі з 12.03.2020.

У судове засідання 06.08.2020 представники позивача та відповідача не з`явилися, про день, час та місце судового засідання позивач та відповідач були повідомлені належним чином, що підтверджується:

- щодо позивача - протоколом судового засідання від 14.07.2020, в якому приймав участь його представник (а.с.123), розпискою (а.с.127) та поштовим повідомленням №865, з якого вбачається, що ухвала суду від 14.07.2020 була отримана позивачем 22.07.2020 (а.с.131);

- щодо відповідача - поштовим повідомленням № 857, з якого вбачається, що ухвала суду від 14.07.2020 була отримана відповідачем 28.07.2020 (а.с.130), отже завчасно, а також клопотанням від 28.07.2020 (а.с.128).

Отже, в даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 183 та 202 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з огляду на таке:

- з матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи їх запровадженням Кабінетом Міністрів України на території України карантинних заходів. Так, відповідачем вже вшосте заявлене аналогічне клопотання з причин дії карантину, а саме: вперше - 20.03.2020 (а.с.82), вдруге - 24.04.2020 (а.с.87), втретє - 01.06.2020 (а.с.103), вчетверте - 15.06.2020 (а.с.105), вп`яте - 13.07.2020 (а.с.121), вшосте - 28.07.2020 (а.с.128);

- судом задовольнялися раніше подані клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відкладався розгляд справи, шляхом оголошення перерви, з огляду на запровадження карантину, а також те, що від відповідача не надходило відзиву на позовну заяву, та враховуючи положення Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, строк для його подачі, востаннє, станом на 14.07.2020 не закінчився;

- ухвалою суду від 14.07.2020 явка у судове засідання 06.08.2020 визнана необов`язковою;

- статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини;

- разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів;

- за приписами статті 129 Конституція України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якої кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом;

- відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з урахуванням змін і доповнень) судочинство в Україні здійснюється і в умовах карантину;

- окрім цього, згідно з частиною 4 статті 197 Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України;

- на виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини 1 статті 152, частини 5 статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 №169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду;

- тобто, відповідач, бажаючи взяти участь у судовому засіданні, проте позбавлений такої можливості у зв`язку з карантинними заходами, відповідно до приписів статті 197 Господарського процесуального кодексу України мав право взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду може бути здійснено за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon";

- проте відповідного клопотання відповідачем заявлено не було;

- матеріали справи містять докази повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання. Участь представників учасників у засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, виходячи зі змісту статей 202, 216 Господарського процесуального кодексу України;

- судом враховано, що в клопотанні відповідача не наведено обставин, існування яких об`єктивно могло перешкодити чи унеможливити проведення судового засідання за наявними матеріалами справи без участі його представника, розгляд справи вже п`ять разів відкладався, в тому числі, за клопотанням відповідача;

- відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

- а тому, враховуючи тимчасовий характер вжитих державою заходів для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 та пом`якшення карантинних заходів, оскільки суди в період карантину не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, господарський суд, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання; з огляду на відсутність клопотань відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів тощо, крім того, розгляд справи вже неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, господарський суд вважає можливим провести судове засідання без участі представника відповідача.

З огляду на все вищевикладене, а також те, що провадження у даній справі відкрито 03.03.2020 (понад п`ять місяців), що свідчить про те, що задоволення вже вшосте поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи з аналогічних підстав (запровадження карантину) призведе до порушення розумних строків вирішення даного спору, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Аналогічні висновки щодо розгляду клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи через запровадження карантину наведені у постановах Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 910/10553/18, від 15.05.2020 у справі № 17/32Є, від 26.05.2020 у справі № 1-24-7-5/297-06-7817, від 27.05.2020 у справі № 5011-74/9393-2012, від 28.05.2020 у справі № 910/2231/17.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд вважає, що позивач та відповідач не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні їх представників та вважає можливим провести судове засідання за відсутності представників.

В даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 183 та 202 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

В даному випадку, суд керується завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Більше того, ухвалою суду від 03.03.2020, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи положення пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України в діючій редакції, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 05.08.2020 включно.

Крім того, слід відзначити, що будь-яких клопотань у визначені в Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX від 18.06.2020, до суду від відповідача також не надходило.

Однак, станом на 06.08.2019 строк на подання відзиву на позовну заяву закінчився. Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу (п`ять місяців замість передбачених ГПК України - 60 днів) для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення заборгованості за спірними договором, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

З приводу строку вирішення даного спору суд вважає за необхідне вказати таке.

Провадження у даній справі було відкрито ухвалою суду від 03.03.2020.

При цьому, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2", а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 продовжено період карантину до 31.07.2020.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В той же час, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, та яким були внесені зміни до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, - процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, строк на вирішення даної справи господарським судом не є порушеним.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 06.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агросфера" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колос-М" (далі - покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 1115 (далі - договір, а.с.12-16), відповідно до умов пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити вартість засобів захисту рослин, мікродобрив, іменованих в подальшому товар, відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього). Договір підписано та скріплено печатками сторін.

У пункті 13.1. договору сторони передбачили, що договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, у пункті 3.1. договору сторони визначили, що конкретний вид товару, його асортимент, кількість, ціна, строк поставки та умови оплати товару наведені в специфікаціях до договору. Специфікації є невід`ємною частиною договору. Ціна товару встановлена по домовленості сторін, а сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті - долар США. Оплата вартості товару (виконання зобов`язання) підлягає у гривні, згідно розділу 4 договору.

Згідно з умовами пункту 3.2. договору загальна сума договору складається із суми вартості товару по всіх специфікаціях, підписаних в рамках договору, які є його невід`ємною частиною, з урахуванням зміни ціни у спосіб передбачений пунктами 4.7., 4.8. та суми процентів за користування товарним кредитом.

Так, у відповідності до умов договору, позивачем та відповідачем підписані специфікації, в яких сторони погодили, зокрема, найменування товару, його кількість, ціну, вартість, строк поставки, а також умови оплати, а саме:

- специфікацію № 1 від 06.09.2019 до договору, в якій узгоджено поставку товару на загальну суму 132 830 грн. 40 коп.; еквівалент вартості товару в доларі США - 5 248,01 (а.с.17);

- специфікацію № 2 від 18.10.2019 до договору, в якій узгоджено поставку товару на загальну суму 102 892 грн. 80 коп.; еквівалент вартості товару в доларі США - 4 160,01 (а.с.18);

- специфікацію № 3 від 24.10.2019 до договору, в якій узгоджено поставку товару на загальну суму 41 421 грн. 12 коп.; еквівалент вартості товару в доларі США - 1 664,00 (а.с.19).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 277 144 грн. 32 коп. відповідно до наступних видаткових накладних:

- видаткової накладної № 3648 від 06.09.2019 на суму 132 830 грн. 40 коп. (а.с.20);

- видаткової накладної № 4105 від 18.10.2019 на суму 102 892 грн. 80 коп. (а.с.21);

- видаткової накладної № 4148 від 24.10.2019 на суму 41 421 грн. 12 коп. (а.с.22).

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, підписання покупцем накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у вище вказаних видаткових накладних, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Спірні видаткові накладні підписані, зокрема, представником відповідача та скріплені його печаткою.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що товар, зазначений у вище вказаних видаткових накладних, є прийнятим у позивача без будь-яких зауважень до їх оформлення. Крім того, до матеріалів справи не надано доказів щодо наявності претензій відповідача по кількості та якості, як це передбачено пунктами 5.4. - 5.6. договору, а отже товар вважається прийнятим покупцем.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Відповідно до пункту 4.1 договору умови оплати товару, порядок та строки здійснення платежів зазначаються у специфікації(ях) до договору.

У спірних специфікаціях від 06.09.2019, 18.10.2019 та від 24.10.2019 було сторонами погоджено, що продавець зобов`язаний оплатити поставлений за ними товар у строк до 30.11.2019 (а.с.17-19).

Згідно зі умовами пункту 4.2 договору товарний кредит з відстроченням або з розстроченням платежу по договору надається на умовах сплати 0,01 % річних за користування товарним кредитом. Товарний кредит наданий продавцем покупцю в межах строків визначених умовами оплати товару у специфікації - є строком правомірного користування товарним кредитом. Користування товарним кредитом за межами строків встановлених умовами оплати товару - є неправомірне користування покупцем товарним кредитом. Якщо покупець прострочив оплату товару, він продовжує користуватись товарним кредитом (неправомірне користування) по ставці згідно пункту 7.2. (протягом 10-ти календарних днів), а далі по ставці згідно пункту 7.3. договору.

Відповідно до умов пункту 4.3 договору нарахування процентів по договору здійснюється на суму товарного кредиту, тобто на суму вартості товару, що передавався на умовах товарного кредиту, за період: з моменту фактичного відвантаження товару до дня фактичної оплати покупцем суми вартості товару отриманого на умовах товарного кредиту. Момент фактичного відвантаження товару - дата вказана у видатковій накладній. Якщо буде мати місце факт, що передбачений пунктами 4.7. 4.8. даного договору, то відповідно і нарахування процентів за користування товарним кредитом здійснюється на уже проіндексовану згідно пункту 4.7. чи пункту 4.8. суму вартості товару (боргу) по договору, тобто на ПСП.

У пункті 4.4. договору сторони погодили, що при розрахунку процентів день надання товару у кредит та оплата вартості товару проданого у кредит вважається як один день, при цьому день надання товару у кредит не включається до розрахунку, а день оплати - включається. При розрахунку процентів кількість днів в місяці приймається за фактичну кількість днів, а в році 365. Якщо покупець прострочив оплату товару проданого в кредит, проценти нараховуються на суму заборгованості по товарному кредиту і за весь період прострочення, до дати його фактичної оплати. Дата фактичної оплати це - дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до пункту 4.5 договору сплата процентів за користування товарним кредитом здійснюється покупцем у термін, який визначається:

- датою, яка вказана в умовах оплати у специфікації, як останній день строку оплати вартості товару проданого в кредит, а якщо покупець прострочив оплату товару (неправомірне користування), оплата процентів здійснюється покупцем щоденно і по дату фактичної оплати вартості товару проданого в кредит;

- датою фактичної оплати вартості товару проданого в кредит, у випадку дострокової оплати товару.

Товар вважається оплаченим покупцем у момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

У пункті 4.6. договору сторони визначили, що оплата вартості товару та нарахованих процентів проводиться в гривнях. Сторони домовились та узгодили зміну ціни на товар в межах періоду часу, що вказаний у пункті 4.7. та згідно способів, викладених у пунктах 4.7., 4.8., договору.

Відповідно до пункту 4.7 договору (зміна ціни на товар), якщо у періоди часу: з моменту підписання специфікації до відвантаження (поставки товару) та протягом всього строку користування покупцем товарним кредитом (як правомірне користування так і неправомірне), офіційний курс гривні до іноземної валюти - (Долар США) зміниться в більшу або меншу сторону від офіційного курсу гривні до іноземної валюти - (Долар США), що визначений у специфікації до договору на момент її підписання, покупець зобов`язаний сплатити продавцю проіндексовану суму вартості товару у гривні по договору.

Проіндексована сума вартості товару у гривні встановлюється як (А1:А0) х СП=ПСП, де

- А1 - офіційний курс гривні до долара США на дату, коли мало місце його зміна в більшу або меншу сторону по відношенню до А0;

- А0 - це:

(при першій індексації суми вартості товару (боргу) офіційний курс гривні до іноземної валюти долара США визначений у специфікації до договору;

(при кожній черговій індексації) це офіційний курс гривні до іноземної валюти долара США, який при попередній індексації суми вартості товару (боргу), був на місці показника А1.

- СП - сума вартості товару (боргу), який підлягає індексації (перший чи черговій) стонам на:

дату, коли грошові кошти від покупця (оплата по договору) зараховані на розрахунковий рахунок продавця;

дату, вказану в умовах оплати у специфікації, як останній день строку оплати вартості товару проданого в кредит;

дату будь-яку послідуючу, яка йде після дати вказаної в умовах оплати у специфікацій як останній день строку оплати вартості Товару проданого в кредит,

- ПСП - проіндексована сума вартості товару (боргу).

Відповідно до умов пункту 4.8. договору, якщо офіційний курс гривні до іноземної валюти - (Долар США) А1, існуючий на певну дату у періодах, про які йдеться мова у пункті 4.7 договору, буде величиною меншою, ніж існуюча на ту ж дату ставка міжбанківського валютного курсу гривні до долара США (курс продажу), підтвердженого довідкою банку, то продавець має право на індексацію суми вартості товару у гривні, а покупець зобов`язаний сплатити продавцю уже проіндексовану суму вартості товару у гривні, з врахуванням ставки міжбанківського валютного курсу гривні до долара США (курс продажу), згідно наступної формули:

Проіндексована сума вартості товару у гривні встановлюється як (М1:А0) х СП = ПСП, де

- МІ - міжбанківський курс гривні до долара США (курс продажу) на дату, коли мала місце його зміна в більшу або меншу сторону по відношенню до А0:

- А0 - це

(при першій індексації суми вартості товару (боргу)) - офіційний курс гривні до іноземної валюти - Долара США визначений у специфікації до Договору:

(при кожній черговій індексації) - це курс гривні до іноземної валюти - Долара США, який при попередній індексації суми вартості товару (боргу), був на місці показника М1.

- СП - сума вартості товару (боргу), яка підлягає індексації (першій чи черговій) станом на

дату, коли грошові кошти від покупця (оплата по Договору) зараховані на розрахунковий рахунок Продавця;

дату, вказану в умовах оплати у специфікації, як останній день строку оплати вартості товару проданого в кредит;

дату будь-яку послідуючу, яка йде після дати вказаної в умовах оплати Специфікації, як останній день строку оплати вартості товару проданого в кредит.

- ПСП - проіндексована сума вартості товару (боргу).

Міжбанківський курс гривні до Долара США (курс продажу) підтверджується довідкою банку: ПАТ "ПУМБ", а якщо діяльність ПАТ "ПУМБ" припинено чи/або відсутня Інформація щодо ставки валютного курсу на певну дату, то ставка міжбанківського валютного курсу гривні до долара США (курс продажу) підтверджується довідкою ПАТ "Сбербанк".

Кількість разів при яких може бути задіяна індексація суми вартості товару у гривні (боргу) є необмеженою і прямо пропорційно залежить від кількості разів зміни курсу гривні до Долара США, згідно пунктів 4.7., 4.8. договору, у періоди: починаючи з моменту підписання специфікації до відвантаження (поставки товару покупцю), та протягом всього періоду користування покупцем товарним кредитом (як правомірного користування так і неправомірного).

Відповідно до пункту 4.9. договору сторони договору домовились про те, що грошовий еквівалент суми вартості товару (зобов`язання) у іноземній валюті визначається у специфікації по офіційному курсу гривні до долара США. Зміна ціни на товар при підписанні видаткової накладної (відвантаження товару) здійснюється у спосіб передбачений пунктом 4.7. договору, а у подальшому ціна на товар коригується до міжбанківського валютного курсу гривні до долара США (курсу продажу) М1, і здійснюється у спосіб передбачений пунктом 4.8., якщо офіційний курс гривні до іноземної валюти А1 на дату відвантаження товару буде величиною меншою ніж міжбанківський валютний курс М1 на ту ж дату.

У пункті 13.6. договору сторони підтверджують, що даний договір підписаний при повному розумінні всіх його положень та були погоджені всі істотні умови договору. Договір не суперечить чинному законодавству України, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення покупця є вільним і відповідають його внутрішній волі, а отже сторони договору усвідомлюють і погоджуються з тим, що немає підстав для визнання договору недійсним в цілому та окремих його частин.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що поставлений за видатковими накладними від 06.09.2019, 18.10.2019 та від 24.10.2019 товар було оплачено відповідачем лише частково наступним чином:

- 18.10.2019 в сумі 10 289 грн. 28 коп. (а.с.24);

- 25.10.2019 в сумі 4 142 грн. 12 коп. (а.с.25).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що поставлений 06.09.2019, 18.10.2019 та від 24.10.2019 позивачем товар не був у повному обсязі оплачений відповідачем у встановлені договором строки. Наявність заборгованості відповідачем не спростована.

Суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасного розрахунку за переданий йому 06.09.2019, 18.10.2019 та від 24.10.2019 товар не виконав, оплату в установлені в договорі строки не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 257 375 грн. 55 коп., що і є причиною спору.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів, які становлять вартість поставленого позивачем за договором купівлі-продажу № 1115 від 06.09.2019 товару, який відповідач відмовився оплатити у повному обсязі у добровільному порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи встановлений у специфікаціях строк оплати поставленого товару (30.11.2019), приймаючи до уваги отримання покупцем товару 06.09.2019, 18.10.2019 та 24.10.2019 за спірними видатковими накладними № 3648 від 06.09.2019, № 4105 від 18.10.2019, № 4148 від 24.10.2019, судом встановлено, що строк оплати поставленого за ними товару настав 30.11.2019.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого позивачем 06.09.2019, 18.10.2019 та 24.10.2019 товару відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу в сумі 257 375 грн. 55 коп. (проіндексована сума вартості товару), шляхом надання належних доказів, не спростував.

Більше того, відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах вина особи, яка порушила зобов`язання, презюмується і саме на неї покладається обов`язок з доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 257 375 грн. 55 коп.

Крім того, на підставі пунктів 7.2. та 7.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача проценти за користування товарним кредитом за загальний період з 26.10.2019 по 26.02.2020 в сумі 193 052 грн. 59 коп.

З приводу вказаних вимог позивача суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Згідно із частиною 2 статті 694 Цивільного кодексу України товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 5 статті 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

В свою чергу, відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти річних, про які йдеться у частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 Цивільного кодексу України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Законом, зокрема частиною 5 статті 694 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, прямо передбачено обов`язок покупця сплачувати проценти, починаючи від дня передання товару, а також проценти за прострочку оплати за товар від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до пункту 4.2. договору товарний кредит з відстроченням або з розстроченням платежу по даному договору надається на умовах сплати 0,01 % річних за користування товарним кредитом. Товарний кредит наданий продавцем покупцю в межах строків визначених умовами оплати товару у специфікації - є строком правомірного користування товарним кредитом. Користування товарним кредитом за межами строків встановлених умовами оплати товару - є неправомірне користування покупцем товарним кредитом. Якщо покупець прострочив оплату товару, він продовжує користуватись товарним кредитом (неправомірне користування) по ставці згідно пункту 7.2. (протягом 10-ти календарних днів), а далі по ставці згідно пункту 7.3. Договору.

У пункті 7.2. договору сторони визнаили, якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, на прострочену суму нараховується 35 процентів річних за користування товарним кредитом від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, та протягом 10-ти календарних днів, тобто до моменту, коли починає діяти інша процентна ставка, визначена у пункті 7.3 договору.

Згідно із пунктом 7.3. договору якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, через 10 календарних днів від останнього дня строку, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати, на прострочену суму нараховуються 350 процентів річних за користування товарним кредитом.

Таким чином, передбачені пунктами 7.2. та 7.3. договору купівлі-продажу проценти за користування товарним кредитом за своєю правовою природою є процентами (платою) за користування чужими грошовими коштами.

Позивачем нараховано відповідачу 193 052 грн. 59 коп. процентів за користування товарним кредитом, по кожній специфікації окремо. Перевіривши нарахування процентів за користування товарним кредитом, судом встановлено, що позивачем нарахування здійснено арифметично правильно відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, з урахуванням здійснених відповідачем оплат, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (а.с. 3).

При цьому, в договорі сторони самостійно на власний розсуд погодили розмір процентів за користування грошовими коштами, тобто відповідач погодився на вказані умови, що підтверджено також у пункті 13.6. договору.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування товарним кредитом в розмірі 193 052 грн. 59 коп.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, у пункті 7.1. договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати, обмовлених у специфікації(ях) до договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення оплати. Сторони прийшли до взаємної згоди, що нарахування пені припиняється через рік (365 календарних днів) від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 7.1. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 16 000 грн. 60 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с.3), та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначені суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено вірно: нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення; період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (а.с.3).

Отже, розрахунок пені, наведений у позовній заяві (а.с.3) визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 16 000 грн. 60 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 6 996 грн. 43 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агросфера" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос-М" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 1115 від 06.09.2019 у загальному розмірі 466 428 грн. 74 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос-М" (53820, Дніпропетровська область, Апостолівський район, с. Михайлівка, вулиця Центральна, будинок 1А; ідентифікаційний код 37516518) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агросфера" (49083, м. Дніпро, вулиця Собінова, будинок 1, кімната 601, 605-611, 613-617; ідентифікаційний код 41664249) 257 375 грн. 55 коп. - основного боргу, 193 052 грн. 59 коп. - процентів за користування товарним кредитом, 16 000 грн. 60 коп. - пені та 6 996 грн. 43 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.08.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко