ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.08.2020р. Справа №905/789/20

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі", м.Краматорськ

до відповідача Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 286863,10 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Донецькі електромережі", м.Краматорськ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 286863,10 грн., у тому числі основний борг в сумі 269061,32 грн., три проценти річних в сумі 9945,60 грн., інфляція в сумі 7856,18 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором на постачання електричної енергії №5 від 10.12.2008р.

Ухвалою суду від 28.04.2020р. відкрито провадження у справі №905/789/20, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19.05.2020р. об 11:30 год.

19.05.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання №0.03.01/726 від 18.05.2020р. про відкладення підготовчого засідання та ознайомлення з матеріалами справи №905/789/20.

Ухвалою суду від 19.05.2020р. відкладено підготовче засідання на 15.06.2020р. об 11:30 год.

25.05.2020р. до суду від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

12.06.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №20/903 від 12.06.2020р., за змістом якого відповідач наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляції, з посилання на наступні обставини:

- відповідно до Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», відповідач, як підприємство виробник житлово-комунальних послуг, яке здійснює свою виробничу діяльність на території проведення АТО, звільнений від нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси;

- неспроможність своєчасно здійснювати оплату за поставлену електроенергію обумовлена обставинам непереборної сили (форс-мажорними обставинами - проведенням активної фази антитерористичної операції, в тому числі ведення бойових дій, починаючи з 10.06.14р.), які не залежали від волі відповідача та підтверджені відповідними висновками компетентних органів;

- відповідач є єдиним джерелом централізованого водопостачання у Донецькій області, будь-які збої у роботі підприємства можуть привести до негативних наслідків. Нестабільна ситуація у Донецькій області, воєнні зіткнення, реально існуюча погроза життю людей, утрата матеріальних цінностей привели к нестабільності у роботі відповідача, у зв`язку з чим відповідач не має можливості виконати свої договірні зобов`язання. На підтвердження таких обставин відповідач надав висновок ТПП від 03.07.2014р. №2005/12.12-03, сертифікати ТПП №1735 та №1736.

Крім того, у відзиві, відповідачем заявлене клопотання про відстрочку виконання рішення суду на 6 місяців.

15.06.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшли документи по справі, а саме підтвердження відправлення відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 15.06.2020р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 09.07.2020р.

16.06.2020р. через канцелярію суду від відповідача повторно надійшов відзив №20/903 від 12.06.2020р.

08.07.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відповідь на відзив від 08.07.2020р. за змістом якої:

- 3% та інфляція не є штрафними санкціями, тому положення вказаного відповідачем закону не розповсюджуються на спірні відносини та не звільняють його від відповідальності;

- довідки торгово-промислової палати не є належними та допустимими доказами непереборної сили;

- скрутне матеріальне становище не є підставою для звільнення від виконання зобов`язань.

Ухвалою від 09.07.2020р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.08.2020 року об 11:00 год.

В судове засідання 06.08.2020р. сторони не з`явилися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору.

10.12.2008р. між позивачем (постачальником) Відкритим акціонерним товариством Донецькобленерго та відповідачем (споживачем) Комунальним підприємством Компанія Вода Донбасу було укладено договір №5 постачання електричної енергії (далі - договір).

Відповідно до п.2.2 розділу 2 статуту Акціонерного товариства ДТЕК Донецькі електромережі (затв. 20.04.2018р. річними загальними зборами акціонерів) Товариство є юридичною особою з новим найменуванням у результаті державної реєстрації змін до Статуту, які пов`язані з набранням чинності Законом України Про акціонерні товариства №514-VI від 17.09.2008 та зміною найменування з Відкритого акціонерного товариства Донецькобленерго (ідентифікаційний код 00131268) на Публічне акціонерне товариство Донецькобленерго і в наступному на Публічне акціонерне товариство ДТЕК Донецькобленерго (рішення від 27.03.2012 загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства Донецькобленерго). Товариство є правонаступником майна, прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства Донецькобленерго.

Додатковою угодою від 30.07.2012р. внесені до договору відповідні зміни.

Частиною 1 ст.714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 ст.275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно розділу 1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 2165,2 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ) (п.2.1 договору).

Відповідно до підпункту 2.3.4 п.2.3 договору споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору.

Згідно із підпунктом 3.1.1 п.3.1 договору постачальник має право отримувати від споживача своєчасну плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором.

Пунктом 7.5 договору визначено, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами у відповідності до діючого законодавства. Порядок здійснення розрахунків за активну електроенергію та оплати за перетікання реактивної електроенергії обумовлюється додатками №5 «Порядок розрахунків» і №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього договору.

Згідно п.7.7 договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов договору оформлюються та надаються документи за формами встановленими додатками №16 «Акт фіксації показань приладів обліку на ПС (ТП) ВАТ «Донецькобленерго», №17 «Двосторонній акт фіксації показань приладів обліку на об`єктах споживача», №18 «Звіт про покази розрахункових приладів обліку», №10 «Акт прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) і №9 «Акт з контролю електричної потужності» до цього договору. За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2009р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в іншій термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України (п.9.5 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб. Доказів його розірвання або визнання недійсним, сторонами не надано.

Як встановлено, на виконання умов договору між сторонами підписано акт прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), за яким позивач поставив, відповідач прийняв електроенергію (активну) у грудні 2018 року - активну енергію обсягом 95018 кВт-год на суму 269061,32 грн. та реактивну енергію обсягом 66234 кВАр-год. на суму 6030,96 грн.

Будь-яких зауважень чи застережень з боку відповідача, щодо обсягів та вартості згідно з актом прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), підписаного з обох сторін електронним цифровим підписом, суду не надано.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наведена норма кореспондується з положеннями п.1 ст.193 Господарського кодексу України.

За вимогами п.1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

За змістом частин 6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з частинами 2, 3 ст.714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.4.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.18р. для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

На оплату вартості спожитої активної електроенергії, позивачем виставлено КП Компанія «Вода Донбасу» рахунок за активну електроенергію №03/05 від 27.12.18р. за грудень 2018 року на суму 269061,32 грн. Факт отримання вказаного рахунку відповідачем не заперечується та не спростовується.

Згідно п.1 додатку 5 «Порядок розрахунків» до договору №5 від 10.12.2008р., розрахунковим вважається період з 00-00 годин 26 числа місяця попереднього розрахунковому, до 24-00 годин 25 числа поточного місяця.

Відповідно до п.2 додатку 5 «Порядок розрахунків» до договору, розрахунки за активну електроенергію за розрахунковий період мають здійснюватись за роздрібними тарифами відповідного класу напруги, які у відповідному порядку затверджуються НКРЕ України.

За висновками суду, свої грошові зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги всупереч вимог ст.ст.526, 530, 904 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Зокрема, доказів перерахування на користь позивача грошових коштів за активну електроенергію в сумі 269061,32 грн. всупереч вимог ст.ст.74, 80 Господарського процесуального кодексу України відповідачем до справи не надано.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань на суму 269061,32 грн., позивач у позові також заявив вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 9945,60 грн. за період з 15.01.2019р. по 08.04.2020р. та інфляції в сумі 7856,18 грн. за період з 01.02.2019р. по 31.03.2020р.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та інфляційних виконаний позивачем згідно з вимогами чинного законодавства та є арифметично вірним.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність підстав для звільнення від відповідальності відповідно до Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки приписи ст.625 Цивільного кодексу України орієнтують на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % та інфляційні збитки річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 Цивільного кодексу України і ст.230 Господарського кодексу України.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму і боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти та інфляційні збитки, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, про що неодноразово зауважував Верховний Суд в своїх правових позиціях.

Відповідач у відзиві №20/903 від 12.06.2020р. також заявив про відстрочку виконання рішення суду по даній справі на 6 місяців.

Позивач проти відстрочення виконання рішення заперечив.

Щодо вказаного клопотання відповідача суд виходить з тих обставин, що відстрочка виконання судового рішення в розумінні ч.3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин, при цьому, повинно бути враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття відстрочення виконання рішення норми процесуального законодавства не вимагають. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У даному випадку суд не вбачає наявності винятковості обставин, на які посилається заявник як на підставу відстрочення виконання цього судового рішення, оскільки не доведено неможливість сплати присудженої до стягнення суми, до того ж, не представлено доказів (документів) щодо відсутності коштів на рахунках підприємства та неможливості їх зарахування у подальшому, не надано плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо.

Боржником належним чином не обґрунтовано термін в шість місяців, на який слід відстрочити виконання судового рішення.

Посилання відповідача на форс-мажорні обставини також суд відхиляє, оскільки відповідно до п. 4.3.2 договору №5 від 10.12.2008р. сторона, для якої виконання зобов`язань стало неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж через 5 календарних днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

Натомість, доказів своєчасного повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили, підтвердженої сертифікатом від ТПП про форс-мажорні обставини до матеріалів справи не надано.

Крім того, згідно п.6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП від 15.07.2014 № 40(3) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Посвідчення про настання форс-мажорних обставин саме під час виконання своїх зобов`язань за договором №5 від 10.12.2008р. відповідач не надав.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що представлені сертифікати ТПП засвідчують настання форс-мажорних обставин для договорів про постачання водопровідно-каналізаційних послуг, по податковим зобов`язанням, та ін.

Таким чином, надані відповідачем довідки ТПП не можуть бути належними та допустимим доказами в розумінні статей 74-79 Господарського процесуального кодексу України настання форс-мажорних обставин як підстави для звільнення від відповідальності або відстрочення виконання судового рішення.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності,суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду по справі №905/789/20 є необґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, виходячи з того, що позовні вимоги доведені позивачем та обґрунтовані матеріалами справи, позов про стягнення заборгованості в сумі 286863,10 грн., з яких: 269061,32 грн. заборгованість за договором, 9945,60 грн. 3% річних, 7856,18 грн. інфляційні втрати, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі", м.Краматорськ до Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу, м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 286863,10 грн., у тому числі основний борг в сумі 269061,32 грн., три проценти річних в сумі 9945,60 грн., інфляція в сумі 7856,18 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу (вул. К.Лібнехта, б.177А м.Маріуполь, Донецька обл., ) на користь товариства Акціонерного ДТЕК Донецькі електромережі (84302, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, буд.177А; ідентифікаційний код 00191678) основний борг розмірі 269061,32 грн., три проценти річних в сумі 9945,60 грн., інфляційні витрати в сумі 7856,18 грн., всього заборгованість в сумі 286863,10 грн., судовий збір в сумі 4302,95 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 06.08.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 06.08.2020р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина