ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 справа № 914/842/20

За позовом: Приватного підприємства «АДЛЄР», м. Житомир,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісагроцентр», м. Броди Львівської області,

про стягнення 102'653,98 грн.,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «АДЛЄР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісагроцентр» про стягнення 152'653,98 грн. заборгованості за договором поставки товару № 504/АДЛ/ЗЗР від 15.05.2019 р., з яких: 50'000,00 грн. основного боргу, 4'262,99 грн. пені, 5'172,30 30% річних, 750,00 грн. втрат від інфляції та 92'468,69 грн. штрафу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09 квітня 2020 року справу № 914/842/20 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 14.05.2020, надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, явку сторін визнано обов`язковою.

Ухвалою від 14.05.2020 суд закрив провадження у справі в частині стягнення 50'000,00 грн. основного боргу у зв`язку з їх сплатою відповідачем та відклав судове засідання на 04.06.2020.

Приймаючи до уваги продовження Кабінетом Міністрів України на усій території України карантинних заходів, суд ухвалою від 04.06.2020 відклав розгляд справи на 24.06.2020, а згодом, у зв`язку з повторною неявкою у судове засідання представників сторін та невиконання відповідачем вимог суду, розгляд справи відкладено на 06.08.2020. При цьому суд керувався нормами п.4 ч.2 Прикінцевих положень ГПК України, згідно з яким процесуальні строки продовжуються на період карантину в силу закону, а також враховував принцип «розумного строку» тривалості провадження.

17.07.2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-ІХ), у прикінцевих та перехідних положеннях якого зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020.

Представник позивача у судове засідання 06.08.2020 не з`явився, у клопотанні (вх.№16323/20 від 23.04.2020) зазначив, що позовні вимоги (з урахуванням заяви про закриття провадження у справі) підтримує, просив їх задоволити та здійснювати розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, вимог суду не виконав, проти позову не заперечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце підготовчих та судового засідання. Заяви у відповідності до п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України про поновлення процесуальних строків засобами електронного чи поштового зв`язку до суду не надіслав. Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 16.04.2020, що підтверджується роздруківкою відстеження поштового відправлення із відомостей на офіційному сайті АТ «Укрпошта». Після відкриття провадження у справі сплатив суму основного боргу у розмірі 50'000,00 грн., проте правом на подання відзиву не скористався.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки явка учасників процесу у судове засідання 04.08.2020 не визнавалася обов`язковою, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, доказів поважності неявки у судове засідання та необхідності відкладення такого не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та представника відповідача за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 06.08.2020 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

15 травня 2019 року Приватним підприємством «АДЛЄР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісагроцентр» укладено договір поставки товару №504/АДЛ/ЗЗР, відповідно до п.1.1 умов якого договір визначає умови поставки товару (засобів захисту рослин, та/або мікродобрив, та/або міндобрив) на умовах відстрочення платежу.

Асортимент товару, його кількість, ціна визначаються у додатках до даного Договору, які є його невід`ємною частиною та/або накладних документах на відпуск товару (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.7 договору підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості, інструкції щодо використання та застосування даного товару.

Згідно п.3.1 договору товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних.

Приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем в момент його передачі від постачальника. Право власності на товар, а також ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця після передачі товару та підписання відповідних документів (накладних), що свідчать про прийом покупцем товару (п.4.1, 4.7 договору).

Відповідно до п.5.1 договору покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід`ємною частиною цього договору із врахуванням положень п.2.4 та розділу 5 даного договору. Сторони визначили та погодили, що оплата товару проводиться згідно додатків до даного договору (п.5.4 договору).

У додатках до договору №№1-5 сторони визначили граничні терміни здійснення оплати вартості товару.

Згідно пунктів 8.2, 8.4 та 8.6 договору за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення) від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки. Покупець у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару. Сторони згідно п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами постачальника сплачує на користь останнього 30% річних.

Договір діє з моменту його підписання і скріплення круглими печатками із найменуванням сторін та кодом ЄДРПОУ обома сторонами до повного виконання сторонами обов`язків по договору (п.11.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 521'052,06 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними:

№2109 від 27.05.2019 на суму 276'799,20 грн. (оплата згідно додатку №1 до договору: 20% (55'359,84 грн.) до 17.05.2019, 80% (221'439,36 грн.) до 15.09.2019);

№2319 від 11.06.2019 на суму 159'974,40 грн. (оплата згідно додатку №2 до договору: 30% (47'992,32 грн.) до 13.06.2019, 70% (111'982,08 грн.) до 15.09.2019);

№2863 від 05.07.2019 на суму 39'028,08 грн. (оплата згідно додатку №3 до договору: 10% (3'902,81 грн.) до 05.07.2019, 90% (35'125,27 грн.) до 15.09.2019);

№3699 від 09.09.2019 на суму 40'251,60 грн. (оплата згідно додатку №4 до договору: 10% (4'025,16 грн.) до 11.09.2019, 90% (36'226,44 грн.) до 30.09.2019);

№3755 від 07.10.2019 на суму 4998,78 грн. (оплата згідно додатку №5 до договору: 100% до 13.09.2019).

Позивач зазначив також, що поставки товару підтверджуються відповідними актами прийому передачі та товарно-транспортними накладними, долученими до матеріалів справи.

Як стверджує позивач, ТОВ «Сервісагроцентр» вартість отриманого товару оплатило частково та з порушенням строків: 24.05.2019 оплатив 55'359,84 грн. (платіжне доручення №17); 14.06.2019 48'000,00 грн. (платіжне доручення №26); 03.07.2019 4'000,00 грн. (платіжне доручення №48); 11.09.2019 6'708,60 грн. (платіжне доручення №88); 24.09.2019 150'000,00 грн. (платіжне доручення №98); 26.09.2019 80'000,00 грн. (платіжне доручення №100); 23.10.2019 50'000,00 грн. (платіжне доручення №127); 19.11.2019 26'983,62 (платіжне доручення №158); 27.11.2019 50'000,00 грн. (платіжне доручення №169).

На виконання своїх зобов`язань за договором відповідач оплат в обумовлені строки та розмірі не здійснив, відтак, на думку позивача, станом на момент його звернення з позовною заявою заборгованість відповідача становила 50'000,00 грн. За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 4'262,99 грн. пені, 5'172,30 грн. 30% річних, 750,00 грн. інфляційних втрат та 92'468,69 грн. штрафу, які просить стягнути з відповідача.

Після звернення з позовом до суду відповідач здійснив оплату за отримай товар в сумі 50'000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №306 від 14.04.2020.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки № 504/АДЛ/ЗЗР від 15 травня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як свідчать матеріали справи, після відкриття провадження у справі відповідач здійснив оплату за отримай товар в сумі 50'000,00 грн., відтак, на момент ухвалення рішення заборгованість в частині основного боргу відсутня.

Щодо стягнення 4'262,99 грн. пені, 5'172,30 грн. 30% річних, 750,00 грн. втрат від інфляції та 92'468,69 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

У пункті 5.4 договору сторонами визначено та погоджено, що оплата товару проводиться згідно додатків № 1-5 до даного договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до частин 1-3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.8.2. договору за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період прострочення), від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочки.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що така є обґрунтованою та арифметично вірною, а тому позовні вимоги щодо її стягнення у розмірі 4'262,99 грн. визнаються такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторони згідно п. 2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами постачальника сплачує на користь останнього 30% річних (п.8.6 договору).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягає заявлена позивачем сума 30% річних у розмірі 5'172,30 грн.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 615,25 грн. інфляційних втрат, а не 750,00 грн.

У п. 8.4 договору сторони погодили, що покупець у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару. Позивач на підставі вказаного положення договору заявив до стягнення з відповідача 92'468,69 грн. штрафу. Однак, оскільки основна заборгованість (неоплачений товар) становила 50'000,00 грн., суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 10'000,00 грн. штрафу.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №19749 від 30.03.2020 на суму 2'102,00 грн. та №19765 від 01.04.2020 на суму 188,00 грн.

В ухвалі суду від 14.05.2020 про закриття провадження в частині стягнення 50'000,00 грн. основного боргу, суд роз`яснив позивачу право на повернення з Державного бюджету України 188,00 грн. судового збору.

Сума судового збору, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір, за позовними вимогами по стягнення 102'653,98 грн. становить 2'102,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.129 ГПК України).

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд покладає на нього судовий збір у розмірі 2'102,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісагроцентр» (80600, Львівська область, м. Броди, вул. Тарнавського, 1; ) на користь Приватного підприємства «АДЛЄР» (10007, м. Житомир, вул. Авіаторів, 9; ) 4'262,99 грн. пені, 5'172,30 грн. 30% річних, 615,25 грн. втрат від інфляції та 10'000,00 грн. штрафу та 2'102,00 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.08.2020.

Суддя Б.І. Яворський