ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020 р. Справа № 917/99/20

За позовною заявою Селянського (Фермерського) господарства "Лена", вул. Центральна, 151, кв. 45, смт. Нова Галещина, Козельщинський район, Полтавська область, 39140

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі.

Суддя Погрібна С.В.

Секретар судового засідання Коваленко О. С.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання від 30.07.2020 р.

Обставини справи: 20.01.2020 р. до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Селянського (Фермерського) господарства "Лена" до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі № 285 від 29.03.2010 р., в наступній редакції: (редакція згідно позовної заяви).

Ухвалою суду від 24.01.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.02.2020 р..

07.02.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №1534), в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

27.02.2020 р. підготовче засідання відкладено на 02.04.2020 р., продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

01.04.2020 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку із запровадженням карантину на території України. Ухвалою суду від 02.04.2020 р. відкладено підготовче засідання на 19.05.2020 р. на 10:00 год.

В судове засідання 19.05.2020 р. представники сторін не з`явились, належним чином повідомлені про час та дату проведення підготовчого засідання.

Від позивача надійшло клопотання, в якому просить суд проводити підготовче засідання 19.05.2020 р. без участі уповноваженого представника, вказує, що подавати відповідь на відзив не має наміру та не заперечує проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті. До вказаного клопотання надано копію агрохімічного паспорту поля (вх. № 5347 від 19.05.2020 р.).

Ухвалою суду від 19.05.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 02.07.2020 р. на 10:00 год. 02.07.2020 р. представник позивача усно зазначив про необхідність відкладення розгляду справи, в зв`язку з неявкою представника відповідача. Розгляд справи відкладено на 30.07.2020 р..

В судове засідання 30.07.2020 р. представник відповідача не з`явився, належним чином повідомлені про час та дату проведення судового засідання. Будь-які клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи від відповідача не надходили.

В судовому засіданні представник позивача виклав зміст позовних вимог, наполягав на їх задоволенні.

Судом встановлено обставини та досліджено матеріали справи, надано заключне слово представнику позивача, який підтримав позицію викладену письмово та озвучену в судовому засіданні.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, суд розглядає спір за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, суд встановив, що між Козельщинською районною державною адміністрацією Полтавської області (Орендодавць) та Селянським (Фермерським) господарством «ЛЕНА» в особі його голови ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди землі від 29.03.2010 р. № 285 (далі - Договір оренди землі).

Згідно умов Договору оренди землі, Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 32,00 га. для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області (а.с. 11-12).

Факт передачі земельної ділянки від Орендодавця до Орендаря підтверджується Актом приймання-передачі від 29.03.2010 р. (а.с. 13).

Згідно пункту 8 Договору оренди землі, Договір укладено строком на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 9 Договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і складає 10 823,00 гривень на рік.

Відповідно пункту 41 Договору цей Договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації.

Договір оренди землі зареєстрований у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.12.2010 р. за № 04.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано 13.03.2015 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16.03.2015 р. (а.с. 14).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору оренди землі С(Ф)Г «ЛЕНА» як орендар земельної ділянки використовував її виключно за цільовим призначенням, своєчасно та у повному обсязі вносив орендну плату, належно виконував всі інші обов`язки орендаря, передбачені статтею 25 Закону України «Про оренду землі». У строк, встановлений Договором оренди землі, а саме за 30 днів до закінчення строку дії Договору, орендар С(Ф)Г «ЛЕНА» 21 листопада 2019 року повідомило орендодавця, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про намір продовжити його дію та направило проект додаткової угоди до Договору оренди землі (лист № 62 а.с. 15-16, 18).

У грудні 2019 року позивачу із офіційного веб-сайту Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області стало відомо, що відповідач відмовив йому у поновленні договору оренди землі (наказ від 18.12.2019 р. №13867-СГ, а.с. 17).

Як вказує позивач, на час подачі позову зазначений наказ відповідач не надіслав на адресу позивача. Зі змісту цього наказу вбачається, що відповідач відмовив позивачу у поновленні Договору оренди землі з підстав не досягнення згоди з усіх істотних умов договору оренди землі. Однак, у своєму наказі відповідач взагалі не вказав, з яких саме істотних умов договору оренди землі не досягнуто згоди, та в чому саме полягає суперечність між запропонованими позивачем істотними умовами договору (які з об`єктивної точки зору є найбільш оптимальними для відповідача як орендодавця) і тими істотними умовами договору, які відповідач вважає прийнятними і на які він готовий погодитися.

Позивач зазначає, що проектом Додаткової угоди до Договору оренди землі № 285 від 29.03.2010 року, що була надіслана 21 листопада 2019 року орендарем до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, передбачено поновити Договір оренди землі на строк 7 років та встановити орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. Тобто, позивач при зверненні до відповідача з листом -повідомленням про поновлення Договору оренди землі запропонував у проекті додаткової угоди найменший строк оренди, який законодавчо визначено для цього виду земельних ділянок (7 років, ч. 3 ст. 19 Закону України «Про оренду землі»). Натомість розмір орендної плати запропонував на максимально можливому рівні, дозволеному законодавством, - 12% нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України). Згідно витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 09.10.2019 р., оцінка спірної земельної ділянки становить 1 010 271,05 грн. (а.с. 19). Таким чином, позивач (орендар) дійсно запропонував відповідачу (орендодавцю) змінені умови, але такі, що максимально відповідають оптимальному для нього варіанту у визначених законодавцем межах. Сам же факт неузгодженості таких умов не має пріоритетного значення. Тому позивач вважає, що приймаючи наказ про відмову у поновленні договору оренди землі відповідач діяв протиправно, що і стало приводом для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач же проти позову заперечує, вказує 18.12.2019 року наказом Головного управління № 13867 - СГ відмовлено в поновленні договору оренди землі у зв`язку з недосягненням істотних умов договору оренди. Між Головним управлінням та позивачем в ході переписки не було досягнуто згоди на тих умовах на яких бажає поновити позивач, а саме 7 років і 12 % від нормативно - грошової оцінки землі. Щодо неможливості поновлення на змінених умовах йдеться, зокрема у Постанові Верховного Суду від 21 березня 2018року у справі 393/155/17, Постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду справа № 908/2314/18 від 16.09.2019. Крім того, позивачем не було розроблено агрохімічний паспорт поля, який є обов`язковим при передачі земельних ділянок у власність та користування. Позивач має право на поновлення договору лише після його закінчення, а тому його звернення з позовом про поновлення договору оренди землі суперечить вимогам статті 33 Закону України "Про оренду землі".

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Правовідносини щодо оренди земельної ділянки, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються, насамперед, Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір, який за своєю правовою природою є правочином.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав..

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі", визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них (ч. 1). Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2).

Згідно з частинами 1, 8 статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює відносини щодо найму (оренди) землі, є Закон України "Про оренду землі".

Згідно з вимогами статті 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є строк дії договору оренди.

Статтею 31 Закону визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що і договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, правочин, спрямований на зміну або розірвання договору, здійснюється у тій самій формі, що і сам договір. Здійснюється він у вигляді додаткової угоди до договору або угоди про розірвання договору.

Статтею 777 Цивільного кодексу України встановлені наступні переважні права наймача: 1. Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк; наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк; умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. 2. Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 Цивільного кодексу України).

За змістом частин 1- 5 статті 33 ЗУ "Про оренду землі", орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Правова конструкція, що передбачена частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» узгоджується з положеннями статті 777 Цивільного кодексу України.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено іншу правову підставу, яка полягає в наступному: у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, станом на 29.03.2008 р.), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Договір оренди землі зареєстрований у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.12.2010 р. за № 04.

Так строк дії договору оренди землі від 29.03.2010 р. № 285 на підставі якого заявлено позов у даній справі, спливає 02.12.2020 р..

Позивач не вірно визначив закінчення строку дії спірного договору оренди землі, оскільки перебіг цього строку розпочинається від дати державної реєстрації - 02.12.2020 р., тобто станом на день звернення позивача до господарського суду з позовом про поновлення договору оренди землі, строк його дії не закінчився, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

У відповідності до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 209, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2020 р.

Суддя Погрібна С.В.