ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2020 року м.Дніпро Справа № 904/3173/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

при серетарі судового засідання: Колесник Д.А.

за участю представників сторін:

від АТ "НАК "Нафтогаз України": Гуцол Руслан Іванович, довіреність №14-73 від 28.02.2020 р., адвокат;

від АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз": Чорноморченко Марина Євгеніївна, довіреність №007.1Др-278-1219 від 31.12.2019 р., адвокат;

від ТОВ "Дніпропетровськгаз збут": Михайлишина Ольга Володимирівна, довіреність №007.1Др-228-1219 від 27.12.2019 р., адвокат;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2019 року (повний текст складено 23.12.2019 року) у справі № 904/3173/19 (суддя Ліпинський О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

про визнання недійсним правочину,-

за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОГАЗ", м. Дніпро

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2019 року у справі № 904/3173/19 первісний позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено.

Визнано недійсним правочин, оформлений Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» заявою від 21.05.2019 року № 491007-Сл-3995-0519 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49029, м. Дніпро, вул. О. Кониського, 5, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул.. Б. Хмельницького, 6, ) 1921,00 грн. витрат зі спати судового збору.

Прийнято відмову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» від зустрічного позову про визнання протиправними дій.

Закрито провадження у справі в частині зустрічного позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про визнання протиправними дій.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Суд зазначив, що позивач заперечував наявність у нього грошового зобов`язання перед третьою особою, частина якого була відступлена останнім на користь відповідача та в подальшому стала предметом заліку. Тобто, між сторонами існувала неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, що вказує на відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, та як наслідок, свідчить про відсутність всіх необхідних умов, передбачених ст. 601 ЦК України, для здійснення такого зарахування.

Також суд першої інстанції зауважив, що вимоги відповідача на суму 106 250 404,02 грн. не є предметом розгляду даної справи, в тому числі внаслідок відмови останнього від зустрічного позову у даній справі. Питання правомірності таких вимог підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом звернення з окремим позовом з дотриманням вимог підвідомчості та підсудності.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» подали апеляційні скарги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач АТ «Дніпрогаз» вказує, що:

- суд першої інстанції дійшов висновків, що спірний правочин є недійсним, оскільки він не відповідає вимогам статті 601 ЦК України, однак суд не конкретизував своїх висновків з цього приводу (зустрічність, однорідність чи строковість);

- суд першої інстанції дійшов висновків щодо спірності зустрічної вимоги АТ «Дніпрогаз» до НАК «Нафтогаз України» на суму 106 250 404 грн 02 коп. (предмет спірного у цій справі заліку), однак не звернув уваги на принцип правомірності чинного правочину у вигляді договору про відступлення права вимоги від 21 травня 2019 року № 56А491-5015-19, на підставі якого АТ «Дніпрогаз» набуло права вимоги до НАК «Нафтогаз України» (неіснуюча вимога) на суму спірного у цій справі заліку;

- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам третьої особи (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про правомірність нарахування боргу НАК «Нафтогаз України» в сумі 106 250 404 грн 02 коп., який в подальшому був відступлений на користь АТ «Дніпрогаз», та який є предметом спірного у цій справі правочину;

- суд першої інстанції протиправно ухвалою від 20.11.2019 року відмовив у задоволенні клопотання АТ «Дніпрогаз» про зупинення провадження у цій справі до вирішення справи № 640/13591/19, що розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2019 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до AT «Дніпрогаз», судові витрати покласти на позивача.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зазначає аналогічні доводи. Вважає, що суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що:

- суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо спірності зустрічних вимог AT «Дніпрогаз» до АТ «НАК Нафтогаз України», виходячи з спірності вимог третьої особи. Такий висновок передчасний, оскільки судом не було досліджено всіх обставин стосовно підстав виникнення зобов*язання позивача перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»;

- зобов`язання AT «НАК Нафтогаз України» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виникло у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 30.01.2019 року №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» та постанови від 27.02.2019 року №143 «Питання споживання природного газу»;

- у зв`язку з прийняттям вказаних постанов КМУ, у ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виникло право не погашати заборгованість, та загалом не обліковувати таку суму, як заборгованість перед АТ «НАК «Нафтогаз України», а у AT «НАК «Нафтогаз України» виник обов*язок не нараховувати вказану заборгованість;

- оскільки вказані кошти на момент прийняття Постанови КМУ №63 вже були сплачені на користь AT «НАК Нафтогаз України», ТОВ «Дніпропетровська збут» мало право вимагати їх повернення; тобто, між позивачем та третьою особою виникло зобов`язання, в якому AT «НАК «Нафтогаз України» виступав як боржник, на якого був покладений обов`язок повернути надмірно сплачені кошти, а ТОВ «Дніпропетровська збут» виступав як кредитор, який мав право вимагати повернення таких коштів.

Скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2019 року у даній справі, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзивах на апеляційні скарги позивач спростовує доводи апелянтів та просить суд відмовити в задоволенні вимог ТОВ «Дніпропетровська збут» та AT «Дніпрогаз».

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційних скарг ТОВ «Дніпропетровська збут» та AT «Дніпрогаз» не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року у справі № 904/1224/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2019 року, стягнуто з ПАТ «Дніпрогаз» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 100 931 333 грн. 53 коп. заборгованості, 3 437 195 грн. 64 коп. пені, 340 124 грн. 85 коп. 3% річних, 616 700 грн. судового збору за подання позову та 925 050 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

21.05.2019 року Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз», назву якого в подальшому змінено на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», направило позивачу у даній справі заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вих. № 491007-Сп-9995-0519).

За змістом зазначеної заяви, відповідач повідомив, що має перед позивачем непогашене грошове зобов`язання у сумі 106 250 404,02 грн., яке складається із сум, стягнутих судом в межах справи № 904/1224/18.

Одночасно, як зазначив відповідача, АТ «НАК «Нафтогаз України» має перед ПАТ «Дніпрогаз» непогашене грошове зобов`язання у сумі 106 250 404,02 грн., яке виникло у зв`язку з невиконанням позивачем вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» № 497007-Сл-6770-0519 від 10.05.2019 року, строк виконання якого настав 21.05.2019 року.

Посилаючись на положення ст. 601 ЦК України, відповідач заявив про припинення зобов`язання, яке виникло на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року та постанови Верховного Суду від 14.05.2019 року по справі № 904/1224/18 у сумі 106 250 404,02 грн. шляхом його зарахування.

З матеріалів справи вбачається, що зверненню відповідача із заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, передувало звернення третьої особи до позивача з вимогою про виконання грошового зобов`язання (вимога від 10.05.2019 вих. № 497007-Сл-6770-0519), у якій ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» наполягав на перерахуванні грошових коштів в сумі 1 373 799 040,57 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами».

Зазначена вимога була відхилена позивачем в повному обсязі, що підтверджується листом від 20.05.2019 року вих. № 26-3858/1.17-19) з повідомленням про відсутність жодних грошових зобов`язання перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на підставі відповідної постанови Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що 21.05.2019 року між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «Дніпрогаз» був укладений договір про відступлення права вимоги № 56А491-5015-19, згідно умов якого, первісний кредитор ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відступив новому кредитору - відповідачу, право вимоги боргу в сумі 106 250 404,02 грн., який виник у АТ «НАК «Нафтогаз України» в частині вартості отриманого природного газу та розподіленого населенню ПАТ «Дніпрогаз» по договорам, за якими заборгованість АТ «НАК «Нафтогаз України» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» складає: № 16-106-Н від 30.12.2015 р. - 106 250 404,02 грн.

Звернувшись з позовом, АТ «НАК «Нафтогаз України» вважав заяву відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог такою, що вчинена з порушенням положень ст.ст. 203, 601 ЦК України і просив визнати її недійсною.

НАК «Нафтогаз України» у даній справі посилається на відсутність у третьої особи права вимоги, що є предметом та реалізоване відповідачем (правонаступник третьої особи) шляхом вчинення спірного правочину.

Стаття 517 ЦК України констатує, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, докази наявності у третьої особи права вимоги, що є предметом та реалізоване відповідачем шляхом вчинення спірного правочину, повинні бути у наступного кредитора -AT «Дніпрогаз», а саме: первинна бухгалтерська документація, або судові рішення на підтвердження відповідного права вимоги, що не визнається НАК «Нафтогаз України».

За правилами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Між тим, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та AT «Дніпрогаз» не надали жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності спірного права вимоги до позивача, а тому твердження апелянтів про те, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про обґрунтованість вимоги позивача про недійсність спірного правочину - є безпідставними.

З огляду на зазначене не підлягають дослідженню, на думку колегії суддів, правовідносини, що регулюють Постанови Кабінету Міністрів України № № 63, 143 та правомірність вимог третьої особи до позивача. З огляду на предмет спору у даній справі дослідженню підлягають лише обставини, що входять до предмету доказування виходячи із змісту позовних вимог.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Апелянти вважають, що внаслідок проведення коригування ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» набуло відповідного права вимоги до НАК «Нафтогаз України» на загальну суму 1 756 256 489 грн 15 коп., з підстав, передбачених частиною третьою статті 11 ЦК України в поєднанні з частиною четвертою статті 4 ЦК України (цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, у тому числі постанов Кабінету Міністрів України).

Між тим, Постанови Кабінету Міністрів України № № 63, 143 не покладають на позивача зобов`язання повернути ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» чи іншим суб`єктам господарювання будь-які грошові кошти, у тому числі за виконаними господарськими договірними зобов`язаннями. Також, ці Постанови Уряду не наділяють суб`єктів господарювання будь-яким правом вимоги до НАК «Нафтогаз України».

Отже, посилання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», що у нього виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства право вимагати у НАК «Нафтогаз України» повернути грошові кошти, чи право на коригування завершених господарських зобов`язань, - є такими, що ґрунтуються на припущеннях. Неіснуючі права, що ґрунтуються на припущеннях, не створюють для інших осіб жодних обов`язків.

Стаття 15 ЦК України в поєднанні зі статтею 16 ЦК України встановлюють правила, за якими кожна особа захищає свої права в судовому порядку в разі їх невизнання іншою особою.

Будь-яке судове рішення про підтвердження законності вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про здійснення відповідного коригування до НАК «Нафтогаз України» відсутнє, і це виключає можливість вважати, що вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до позивача на загальну суму 1 756 256 489 грн 15 коп. є законними.

Отже, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», безпідставно реалізувало неіснуючу вимогу на користь відповідача у цій справі шляхом відступлення неіснуючого права вимоги.

Ці обставини господарський суд Дніпропетровської області дослідив належним чином при вирішенні спору в справі №904/3173/19, мотивуючи свої правові висновки щодо обґрунтованості вимог НАК «Нафтогаз України» про недійсність спірного у справі правочину.

Зазначені апелянтами доводи щодо права третьої особи вимагати у НАК «Нафтогаз України» повернути грошові кошти, можуть бути підставою самостійного позову до НАК «Нафтогаз України» про стягнення грошових коштів, де ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» зобов`язано буде довести, що Постанови Кабінету Міністрів України № № 63, 143 породжують право вимоги для ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» по відношенню до НАК «Нафтогаз України» за виконаними договорами купівлі-продажу природного газу: від ЗО червня 2015 року № 15-709; від 30 грудня 2015 року № 16-106-Н; від 28 жовтня 2016 року № 16-405; від 12 квітня 2017 року № 17-204-Н; від 29 вересня 2017 року № 17-404-Н; від 05 листопада 2018 року № 18-504-Н, загалом на 1 756 256 489 грн 15 коп.

За відсутності такого судового рішення на підтвердження вказаної правової позиції скаржників, будь-які їх посилання на наявність у НАК «Нафтогаз України» обов`язку зі сплати відкоригованих в односторонньому порядку 1 756 256 489 грн 15 коп. є такими, що не доведені.

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» посилається на чинність правочину у вигляді договору про відступлення права вимоги від 21 травня 2019 року № 56А491- 5015-19, як фактору, що має преюдиційне значення для чинності спірного у цій справі заліку.

Такі посилання також колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки законодавець у статті 518 ЦК України наділив боржника правом висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Саме це право НАК «Нафтогаз України» реалізовано у даному судовому спорі шляхом заперечення (не визнання) права первісного кредитора (права AT «Дніпрогаз» є похідними).

Слід також звернути увагу, що позивач у даній справі не є стороною правочину від 21 травня 2019 року № 56А491-5015-19 і згідно ст. 215 ЦК України НАК «Нафтогаз України» не може ставити питання перед судом про його недійсність.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги, є одностороннім правочином, який оформляється заявою однієї зі сторін, згідно вимог ст. 601 ЦК України.

У разі, коли угода про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить вимогам чинного законодавства та інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, така сторона має право звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав з позовом до суду про визнання її недійсною, з урахування ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Як вище встановлено судом, позивач заперечував наявність у нього грошового зобов`язання перед третьою особою, частина якого була відступлена останнім на користь відповідача та в подальшому стала предметом заліку, тобто між сторонами існувала неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, що вказує на відсутність безспірності заявлених однорідних вимог, та як наслідок, свідчить про відсутність всіх необхідних умов передбачених ст. 601 ЦК України для здійснення такого зарахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на те, що грошові вимоги ПАТ «Дніпрогаз» до АТ НАК «Нафтогаз України» на суму 106 250 404,02 грн., які є предметом заліку за заявою від 21.05.2019, є спірними з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності та розміру відповідного зобов`язання, суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив, що правочин, оформлений відповідачем заявою від 21.05.2019 року № 491007-Сл-3995-0519 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України. Наведене є підставою для визнання його недійсним, таким, що вчинений з недодержанням вимог ч.1 ст. 203 ЦК України.

Отже, доводи АТ «Дніпрогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляційних скарг. Скарги не доведені і задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про зупинення апеляційного розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у справі №910/9617/20, що знаходиться на розгляді господарського суду м.Києва, то колегія суддів зауважує на відсутності доказів перебування такої справи у зазначеному суді, оскільки сам заявник зазначає на відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали про прийняття такого позову до розгляду.

З роздруківки сайту «Судова влада України», що надана заявником до клопотання, вбачається, що до господарського суду м.Києва позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до НАК «Нафтогаз України» про визнання протиправними дій, зобов*язання вчинити певні дії, стягнення коштів 1 790 026 385,63 грн. надійшла 03.07.2020 року; дані про прийняття позову до розгляду відсутні.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на кожного із скаржників.

Суддя- член колегії Вечірко І.О. з 15.07.202о року по 07.08.2020 року перебував у відпустці, тому підписання повного тексту постанови стало можливим 10.08.2020 року.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2019 року по справі №904/3173/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 10.08.2020 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: І.О. Вечірко

Суддя: Ю.Б. Парусніков