ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/4195/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", с. Веселе
про стягнення коштів в розмірі 1908738,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - Поліщук Д.В., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж", с. Веселе, про стягнення заборгованості за договором поставки № 2-0904/пр1390 від 09.04.2019 в розмірі 1908738,00 грн., з яких: 1397251,20 грн. - основна заборгованість; 194302,04 грн. - пеня, 279450,24 грн. - штраф, 18104,54 грн. - 3% річних, 19629,98 грн. Підставою для звернення до господарського суду стало порушення відповідачем умов даного договору, в частині вчасної та в повному обсязі оплати за поставлений позивачем товар. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 20.01.2020 відкрито провадження у справі № 922/4195/19 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.02.2020 об 11:45 год.

03.02.2020 та 25.02.2020 позивачем, через канцелярію суду, надано клопотання про закриття провадження у справі (вх. №№ 265, 4948), в яких, враховуючи часткову сплату відповідачем, після звернення позивача до суду, суми основної заборгованості за договором поставки в розмірі 700000,00 грн., просив закрити провадження у справі в цій частині заявлених позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 25.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/4195/19 до судового розгляду по суті на 23.03.2020 о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду від 14.04.2020, за клопотанням представника відповідача (вх. № 8918 від 10.04.2020), задля дотримання карантинного режиму та недопущення поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, у зв`язку з запровадженням на території України карантину, з метою дотримання принципу всебічного, повного, об`єктивного дослідження в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а також з метою повного та усестороннього дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, відкладено розгляд справи по суті до закінчення карантинних заходів.

Ухвалою господарського суду від 26.06.2020 призначено розгляд справи № 922/4195/19 по суті на 15.07.2020 о 12:15 год.

Протокольною ухвалою від 15.07.2020, у судовому засіданні оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

У судове засідання 23.07.2020 представник позивача не з`явився. Ухвалою господарського суду від 22.07.2020 відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Враховуючи неможливість забезпечення явки представника позивача у судовому засіданні, до суду подано клопотання про проведення судового засідання без участі представника позивача (вх. № 2524). В даному клопотанні позивачем були підтримані позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням поданих клопотань про закриття провадження у справі від 03.02.2020 та 25.02.2020.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.07.2020 проти позову заперечував частково, в наданих суду поясненнях зазначив, що після звернення позивача з даним позовом до господарського суду, ним було сплачено суму основної заборгованості за договором в розмірі 700000,00 грн., у зв`язку з чим, розмір штрафу заявленого позивачем до стягнення з відповідача, повинен розраховуватися, виходячи з суми залишку несплаченої заборгованості, тобто з суми 697251,20 грн. (1397251,20 грн. - 700000,00 грн.). Окрім цього, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки сума даних нарахувань є занадто великою по відношенню до суми основної заборгованості.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.07.2020, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

09.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (відповідач, покупець) укладено договір № 2-0904/пр1390, відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов`язується у строки, визначені договором, передати у власність покупця (поставити) насіння сільськогосподарських культур та/або засобів захисту рослин (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 3.1. договору, товар за своїми якісними характеристиками повинен відповідати сертифікату/паспорту якості (аналізу) виробника, а у випадку поставки насіння ДСТУ 2240-93 та/або ДСТУ 6068:2008 (в залежності від виду товару).

Термін поставки товару визначається у додатках до цього договору. Термін поставки засобів захисту рослин може бути подовжений на строк отримання узгодження умов та режиму перевезення небезпечного вантажу (згідно Наказу МВС України від 04.08.2018 № 656 «Про затвердження деяких нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів» із врахуванням відповідних змін та доповнень). У цьому випадку покупець не має права нарахувати будь-які штрафні санкції продавцю. Допускається дострокова поставка товару. У разі дострокової поставки продавець зобов`язаний повідомити (в будь-якій формі) покупця про дату дострокової поставки товару (п. п. 4.1., 4.2. договору).

Згідно з п. 5.1. договору, ціна за одиницю товару кожного найменування в національній валюті наводиться у додатках до цього договору. Загальна вартість товару з ПДВ визначається шляхом складання вартості окремих партій товару, визначених у додатках до цього договору. Сторони, крім встановлення ціни та загальної вартості товару в гривні, додатково визначають грошовий еквівалент ціни та загальної вартості товару в іноземній валюті, використовуючи середньозважений курс продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку за даними сайту http://minfin.com.ua/currency/mb/. Сторони погодили, що для обрахування такого грошового еквіваленту в іноземній валюті використовують курс продажу відповідної іноземної валюти, що склався на час закриття торгової сесії в банківський день, що передує даті оформлення відповідного додатку до договору. За згодою сторін у додатку (додатках) до договору грошовий еквівалент ціни та загальної вартості товару в іноземній валюті може бути обрахований з використанням курсу продажу іноземної валюти, відмінного від середньозваженого курсу продажу відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку за даними сайту http://minfin.com.ua/currency/mb/.

Відповідно до п. п. 6.1., 6.2., 6.3. договору, загальна вартість товару повинна бути сплачена покупцем у строк, встановлений в додатках до цього договору. Оплата здійснюється в гривнях у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця. Якщо покупець не здійснив у встановлений додатками до договору строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, умова про розстрочення платежу, визначена додатками до цього договору, вважається скасованою, строк оплати настає негайно по всім неоплаченим товарам, що поставляються по вказаному договору, а прострочення є підставою для нарахування штрафу, пені та процентів відповідно до ст. 536 ЦК України.

П. 7.2. договору, сторони визначилися, що перехід права власності на товар відбувається в момент фактичної передачі товару та підписання видаткових накладних на товар.

Відповідно до п. 9.2. договору, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється в порядку, що визначається цим договором та чинним законодавством України. Приймання товару за кількістю та видимими недоліками здійснюється покупцем в день його отримання від продавця. Покупець зобов`язаний перевірити комплектність, цілісність тари (упаковки), пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність наявних ознак пошкодження товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити продавцю. При відсутності такої заяви, товар вважається прийнятий покупцем, як належний. Підписання покупцем видаткової накладної також засвідчує факт передачі разом з товаром усієї товаросупровідної документації, в тому числі сертифікатів якості.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та засвідчення печатками сторін. Строк дії цього договору становить 12 (дванадцять) місяців, але, у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п. 10.1. договору).

Згідно з п. 11.2. договору, за порушення строків виконання зобов`язань за цим договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 11.4. договору, у разі ухилення від оплати вартості товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів покупець, крім пені, сплачує продавцю штраф в розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної вартості неоплаченого товару.

Нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором припиняється через 3 (три) роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором становить 3 (три) роки (п. 11.7. договору).

На виконання умов укладеного договору, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних:

№ Н-ВХ-1904-003 від 19.04.2019

№ Н-ВХ-2504-146 від 25.04.2019

№ Н-ВХ-0805-171 від 08.05.2019

№ Н-ВХ-1405-013 від 14.05.2019

№ Н-ВХ-2905-047 від 29.05.2019

№ Н-БХ-2905-004 від 29.05.2019

№ Н-ВХ-0406-104 від 04.06.2019

№ Н-ВХ-2406-029 від 24.06.2019

№ Н-ВХ-1909-029 від 19.09.2019

№ Н-ВЯ-2009-001 від 20.09.2019

№ Н-ВР-1909-008 від 19.09.2019

№ Н-*Р-0210-003 від 02.10.2019

№ Н-*Р-0210-002 від 02.10.2019

№ Н-*Р-0110-003 від 01.10.2019

№ Н-*Р-0110-002 від 01.10.2019

№Н-*Р-0110-001 від 01.10.2019

№ Н-*Р-2309-006 від 23.09.2019

№ Н-*Р-2309-005 від 23.09.2019

№ Н-ВР-2309-004 від 23.09.2019

№ Н-ВР-2009-004 від 20.09.2019

№ Н-ВР-1909-004 від 19.09.2019

№ Н-ВР-1709-015 від 17.09.2019

№ Н-ВР-1709-006 від 17.09.2019

№ Н-ВР-1609-014 від 16.09.2019

№ Н-ВР-1609-008 від 16.09.2019

№Н-ВР-1309-005 від 13.09.2019, відповідачу було поставлено товар на загальну суму 6944052,95 грн.

Натомість, в порушення умов укладеного між сторонами даного спору договору поставки від 09.04.2019, відповідачем було частково оплачено за поставлений товар, в сумі 5146801,75 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача та не заперечується відповідачем.

Сума боргу за поставлений товар в розмірі 1397251,20 грн. відповідачем вчасно сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних, відповідач (покупець) отримав від позивача товар на загальну суму 6944052,95 грн. Проте, всупереч вимогам договору поставки від 09.04.2019, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав не в повному обсязі в розмірі 5146801,75 грн. та на час звернення позивача з даним позовом до господарського суду мав несплачену заборгованість за отриманий товар 1397251,20 грн.

Як свідчать матеріали справи, після звернення позивача з даним позовом до господарського суду (10.12.2019 - дата направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку до господарського суду Харківської області), відповідачем було частково сплачено суму основної заборгованості за договором в розмірі 700000,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд закриває провадження у справі в частині заявленої до стягнення суми основного боргу в розмірі 700000,00 грн.

На час розгляду даного спору, доказів сплати відповідачем в добровільному порядку суми основного боргу в розмірі 697251,20 грн. (1397251,20 грн.- 700000,00 грн.), відповідачем суду не надано

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати товару за договором поставки від 09.04.2019.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором поставки від 09.04.2019 в сумі 697251,20 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 697251,20 грн. суми основної заборгованості за договором поставки належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 194302,04 грн., суму штрафу в розмірі 279450,24 грн., 3% річних в розмірі 18104,54 грн., інфляційні втрати в розмірі 19629,98 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 ст. 231 ГК України.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п. 11.2. договору, за порушення строків виконання зобов`язань за цим договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 11.4. договору, у разі ухилення від оплати вартості товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів покупець, крім пені, сплачує продавцю штраф в розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної вартості неоплаченого товару.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки від 09.04.2019, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 09.12.2019, складає 194302,04 грн.

Також враховуючи порушення відповідачем строків оплати за поставлений позивачем товар понад 15 календарних днів, позивач нарахував відповідачеві штраф на суму несплаченої відповідачем заборгованості (1397251,20 грн. х 20%), який складає 279450,24 грн.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 194302,04 грн. та штрафу в розмірі 279450,24 грн.

Посилання відповідача на те, що після звернення позивача з даним позовом до господарського суду, ним було сплачено суму основної заборгованості за договором в розмірі 700000,00 грн., у зв`язку з чим, розмір штрафу заявленого позивачем до стягнення з відповідача, повинен розраховуватися, виходячи з суми залишку несплаченої заборгованості, тобто з суми 697251,20 грн. (1397251,20 грн. - 700000,00 грн.), судом відхиляється, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 11.4. договору, у разі ухилення від оплати вартості товару понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів покупець, крім пені, сплачує продавцю штраф в розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної вартості неоплаченого товару.

Розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу в розмірі 279450,24 грн., розрахований позивачем станом на 09.12.2019. Станом на цю дату, порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар складало більше 15 календарних днів. А, отже, часткова сплата відповідачем суми основного боргу за договором поставки, після звернення позивача з даним позовом до господарського суду:

13.12.2019 - 100000,00 грн.;

21.12.2019 - 100000,00 грн.;

27.12.2019 - 100000,00 грн.;

20.01.2020 - 300000,00 грн.;

18.02.2020 - 100000,00 грн., не є підставою для зменшення суми боргу, на який нараховується штраф, оскільки штраф, відповідно до умов укладеного сторонами договору поставки, розраховується станом на дату порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати за поставлений товар, а не з залишку суми несплаченої відповідачем заборгованості за договором, станом на час розгляду даного спору.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 18104,54 грн. та 19629,98 грн. інфляційних витрат, нарахованих згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Щодо заперечень відповідача, що заявлені до стягнення сума штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, є занадто великою по відношенню до суми основної заборгованості, а отже в їх задоволенні слід відмовити, суд зазначає наступне.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (ч. 3 ст. 216 ГК України).

За ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Суд зазначає, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язкових для учасників правовідносин характер. Слід також враховувати, що сторони укладаючи договір погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, порядок розрахунків, відтак відповідач прийнявши на себе зобов`язання за спірним договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.

Також суд зауважує, що аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Таким чином, вимога позивача про стягнення на свою користь суми штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, розрахованих відповідно до умов договору та положень актів цивільного законодавства, які, за твердженням відповідача, є для нього занадто великими для стягнення, не є підставою для відмови в їх задоволенні.

Щодо посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд зазначає, що обставини справи № 902/417/18 є відмінними від обставин даної справи.

Так, Великою Палатою Верховного Суду розглядався спір сторін щодо зміни сторонами у договорі розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановлення її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Велика Палата Верховного Суду у даній постанові зазначила, що враховуючи те, що на суму заборгованості за договором поставки, в розмірі 98381,92 грн., сплаченої відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, позивач нарахував 40306,19 грн. пені, 30830,83 грн. штрафу, 110887,30 грн. відсотків річних, що разом складає 182024,32 грн. та перевищуючи майже в два рази суму прострочення, Велика Палата Верховного Суду обмежила розмір санкцій сумами штрафу і пені, які були присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовила у стягненні відсотків річних, встановлених сторонами у договорі, в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару.

А, отже, посилання в даному випадку відповідачем на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020, є недоречним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "ТД "Насіння" в частині стягнення основного боргу в розмірі 700000,00 грн. підлягають закриттю, в іншій частині позовних вимог, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи часткову сплату відповідачем, після звернення позивача з даним позовом до господарського суду, суми заборгованості в розмірі 700000,00 грн., позивач просить суд повернути йому з Державного бюджету суму судового збору, в розмірі 10500,00 грн.

Натомість, суд зауважує, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 130 ГПК України, якими внормовано стягнення судових витрат з відповідача, у випадку не підтримки позивачем позовних вимог унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 130, 177, 183, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (62420, Харківська область, Харківський район, с. Веселе, вул. Жовтнева, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Насіння" (30110, м. Київ, вул. Клінічна, 25, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-Б, ) суму основної заборгованості за договором від 09.04.2019 в розмірі 697251,20 грн., пеню в розмірі 194302,04 грн., штраф в розмірі 279450,24 грн., 3% річних в розмірі 18104,54 грн., інфляційні втрати в розмірі 19629,98 грн., судовий збір в розмірі 28361,07 грн.

Видати наказі після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 700000,00 грн. - закрити провадження у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Насіння" (30110, м. Київ, вул. Клінічна, 25, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-Б, );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Престиж" (62420, Харківська область, Харківський район, с. Веселе, вул. Жовтнева, 4, ).

Повне рішення складено 03.08.2020.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4195/19