ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р. Справа№ 910/9278/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Припутніцькій Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіінвестбуд і КО" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019

у справі № 910/9278/19 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіінвестбуд і КО"

до Приватного акціонерного товариства "Київський меблевий комбінат" (відповідач - 1)

Автогаражного кооперативу "Чайка" (відповідач - 2)

про визнання недійсним правочину

В судовому засіданні 25.06.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітіінвестбуд і КО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський меблевий комбінат", Автогаражного кооперативу "Чайка" про визнання недійсною угоди від 27.11.2018, що була укладена між відповідачами про передачу у власність нерухомого майна у вигляді колектору дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 82, на підставі ст. 220 ЦК України.

Позов обґрунтований тим, що колектор дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, який за вказаною угодою передано у власність відповідачу-1, розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 82, на якій розташоване і належне позивачу на праві власності приміщення загальною площею 30,4 кв.м.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі №910/9278/19 в позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту порушення його прав укладенням між відповідачами оспорюваної угоди, за якою було передано з баланса на баланс на безоплатній основі колектор дощової каналізації D 500 довжиною 70 погонних метрів, що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 82.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- позивач вважає, що угода, укладена між відповідачами з метою виникнення у відповідача-1 підстав для подання позову у справі №910/2939/19 про знесення майна (приміщення), яке належить позивачу на праві власності, є штучною, її укладення мало іншу мету, ніж передбачає такий правочин;

- оскаржувана угода вчинена з порушенням прямо передбаченої законом імперативної вимоги про додержання нотаріального посвідчення правочину з нерухомим майном, а тому є нікчемною та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з її недійсністю;

- шляхом укладання спірної угоди відповідачі перешкоджають позивачу користуватись належним йому майном, а саме приміщенням площею 30,40 м2, що знаходиться в м. Києві, вул. Кирилівська, 82, розташованого на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016;

- судом не досліджено аргументи позивача щодо недійсності укладеної між відповідачами угоди від 27.11.2018.

У додаткових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції 09.06.2020, позивач зазначає, що відповідач-2 не повинен був передавати колектор дощової каналізації третім особам (враховуючи, що ніякої необхідності для цього не було), тому що це прямо порушує права та обов`язки позивача, посилаючись на укладення інвестиційного договору від 27.10.2005 між АК «Чайка» та ТОВ «Мегаполіс ДКС» та укладення 02.05.2007 між АК «Чайка» та позивачем додаткової угоди №3 до вищевказаного Інвестиційного договору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - 1 заперечує проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 19.11.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіінвестбуд і КО" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі №910/9278/19 залишено без руху, з підстави пропуску строку на апеляційне оскарження та без подання клопотання про його поновлення з обґрунтуванням причин пропуску.

06.12.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано клопотання про поновлення строків на подання апеляційної скарги та клопотання про поновлення строків на подання заяви про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9278/19, розгляд справи призначено на 13.02.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 оголошено перерву у справі на 19.03.2020, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 повідомлено учасників справи №910/9278/19, що судове засідання, призначене на 19.03.2020, не відбудеться, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215), якою в період з 12 березня по 3 квітня 2020 року в Україні запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу COVID-19. Зазначено, що про дату та час наступного судового засідання у справі №910/9278/19 учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 призначено апеляційну скаргу до розгляду на 04.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 оголошено перерву у справі на 25.06.2020, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, з`ясування обставин подання додаткових пояснень від 12.03.2020 позивачем, оскільки такі до матеріалів справи не надходили.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.06.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача - 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.06.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача - 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.06.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

27.11.2018 між Автогаражним кооперативом "Чайка" (далі - кооператив) та Приватним акціонерним товариством "Київський меблевий комбінат" (далі - КМК) укладено угоду, за умовами якої (п. 1 угоди) кооператив передає, а КМК приймає у власність нерухоме майно у вигляді колектору дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою вул. Кирилівська,82 (в подальшому - "нерухоме майно").

Пунктом 2 угоди обумовлено, що нерухоме майно належить кооперативу на праві власності згідно угоди від 18 жовтня 2002, додатку 1 до угоди від 21 жовтня 2002 та акту приймання- передачі від 21 жовтня 2002, укладених між «Кооперативом» і «КМК».

Згідно п. 3. угоди реалізація п. 1 даної угоди здійснюється відповідно до минулої реалізації п.2 даної угоди, а саме шляхом передачі з балансу на баланс на безоплатній основі.

Пунктом 4. угоди передбачено, що право власності на «нерухоме майно», що передається відповідно до п. 1 даної угоди, у «КМК» виникає з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі «нерухомого майна».

Відповідно до акту приймання-передачі від 29.11.2018 Автогаражний кооператив "Чайка" (відповідач-2) передав, а Приватне акціонерне товариство "Київський меблевий комбінат" (відповідач-1) прийняв на баланс колектор дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, який знаходиться на терторії будівництва міні автосервісу та магазину супутніх товарів по вул. Кирилівська, 82 на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016.

Предметом позову є вимога про визнання недійсною на підставі ч.1 ст.220 ЦК України угоди від 27.11.2018, що укладена між відповідачами про передачу у власність нерухомого майна у вигляді колектору дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, що розташована на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 82, з тих підстав, що спірна угода не була нотаріально посвідчена.

Порушення своїх прав укладеною між відповідачами угодою позивач обґрунтовує тим, що колектор дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, який за вказаною угодою передано у власність відповідачу-1, розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 82, на якій розташоване належне позивачу на праві власності приміщення загальною площею 30,4 кв.м., тим самим штучно створивши для себе підстави для перешкоджання позивачу у користуванні належним йому приміщенням.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, за приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 ЦК України.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

За приписом ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно зі ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.

Крім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В обґрунтування звернення з даним позовом до суду позивачем вказано, що наявний власний інтерес позивача у визнанні недійсною укладеної між відповідачами угоди полягає в тому, що предметом цієї угоди є нерухоме майно (колектор дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів), що знаходиться на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою вул. Кирилівська, 82, на якій розташоване і належне позивачу на праві власності приміщення загальною площею 30,4 кв.м. згідно рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2010 у справі №32/124, у зв`язку з чим відповідач штучно створив для себе підстави нібито як власника дощової каналізації перешкоджати у користуванні належним йому приміщенням.

У розумінні приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оспорюваною угодою не вирішувалась доля належного позивачу на праві власності приміщення загальною площею 30,4 кв.м.

Позивач не є власником переданого за угодою майна - колектору дощової каналізації D 500 довжиною 70 погонних метрів, що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м.Київ, вул. Кирилівська, 82.

Жодних доказів на підтвердження порушення права позивача з боку відповідачів укладенням оспорюваної угоди позивачем суду не надано.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту порушення його прав укладенням між відповідачами оспорюваної угоди, за якою було передано з баланса на баланс на безоплатній основі колектор дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м.Київ, вул. Кирилівська, 82, а тому дійшов висновку про відсутність порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та відмовив у задоволенні позову.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Судом першої інстанції було досліджено аргументи позивача щодо недійсності укладеної між відповідачами угоди та не виявлено порушень чинного законодавства при передачі колектора дощової каналізації від відповідача - 2 до відповідача - 1, спірна угода є дійсною, а твердження позивача щодо її недійсності є надуманими.

Твердження позивача про не звернення уваги судом на те, що шляхом укладання угоди відповідачі перешкоджають позивачу користуватись належним йому майном, а саме приміщенням площею 30,40 м2, що знаходиться в м. Києві, вул. Кирилівська, 82, розташованого на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016, є необґрунтованими.

Доводи позивача, якими він обґрунтовує власний інтерес у визнанні спірної угоди недійсною, ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Посилання позивача, що спірна угода була вчинена відповідачами з порушенням вимоги про додержання нотаріального посвідчення правочину з нерухомим майном є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У даній справі відповідачами укладено угоду про передачу з балансу відповідача - 2 на баланс відповідача - 1 майна, а саме: колектору дощової каналізації D500 довжиною 70 погонних метрів, що розташований на земельній ділянці під кадастровим номером :85:281:0016 за адресою: м.Київ, вул. Кирилівська, 82. Дана угода не є договором купівлі - продажу нерухомого майна та на неї не розповсюджуються вимоги, передбачені ст. 657 ЦК України (щодо нотаріального посвідчення та державної реєстрації).

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. (ч. 1 ст. 181 ЦК України)

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених ст. 31 цього Закону.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані.

Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Державна реєстрація такого майна, як колектор дощової каналізації, не передбачена чинним законодавством, а отже і не вимагається нотаріальне посвідчення таких правочинів, як угода про передачу з балансу на баланс колектора дощової каналізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Посилання позивача на факти, які були з`ясовані під час розгляду справи №910/2939/19 є необґрунтованими, оскільки станом на дату винесення даної постанови розгляд справи №910/2939/19 ще не закінчений та триває в суді апеляційної інстанції.

При цьому доводи апелянта в додаткових поясненнях, поданих суду апеляційної інстанції 09.06.2020 про те, що відповідач-2 не повинен був передавати колектор дощової каналізації третім особам (враховуючи, що ніякої необхідності для цього не було), тому що це прямо порушує права та обов`язки позивача, колегією суддів відхиляються з підстав необґрунтованості.

Долучена до вказаних пояснень копія додаткової угоди №3 до інвестиційного договору на будівництво з подальшою експлуатацією та обслуговуванням приміщень міні автосервісу та магазину супутніх товарів за адресою: м.Київ, вул.Фрунзе, 82 від 27.10.2005, судом апеляційної інстанції як додатковий доказ у справі не приймається, оскільки позивачем не обґрунтовано неможливість його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.269 ГПК України).

Відповідно до ч.5 ст.269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Посилання апелянта в додаткових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції 09.06.2020, в обґрунтування підстав свого позову на укладення інвестиційного договору від 27.10.2005 між АК «Чайка» та ТОВ «Мегаполіс ДКС» та укладення 02.05.2007 між АК «Чайка» та позивачем додаткової угоди №3 до вищевказаного Інвестиційного договору, внаслідок чого відповідачі не мали права укладати спірну угоду про передачу майна з баланса на баланс, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не заявлялись та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Доводи відповідача - 1, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіінвестбуд і КО" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі №910/9278/19.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіінвестбуд і КО" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі №910/9278/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 у справі №910/9278/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9278/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.08.2020.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська