ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Черкаси справа № 925/532/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: Шевченко Ю.І. - за довіреністю;

від відповідача: Кириченко М.О. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" (м. Черкаси) до приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" (м. Черкаси) про стягнення 132 330,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 132 330,97 грн. з яких: 116 720,38 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 266,30 грн. як 3 % річних на підставі договору № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016, укладеного між сторонами у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач просить суд зменшити належну до стягнення суму пені на 50 % про що надав суду клопотання (а.с. 82-83).

В доповненні до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90 % у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та іншими обставинами, які просить врахувати (а.с. 101).

У запереченні № 583/5 від 04.08.2020 позивач заперечив проти зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій є необґрунтованим та не підтверджено належним чином.

В судовому засіданні 05.08.2020 в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

28.09.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" (далі -Постачальник, позивач по справі) та публічним акціонерним товариством "Черкаський асфальтобетонний завод" далі - Споживач, відповідач по справі) було укладено договір № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу (а.с. 7) у відповідності до якого Постачальник зобов`язався передати Споживачу у 2016 році природний газ, в обсягах і порядку, передбачених Договором, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання та діє по 31 грудня 2016 року, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Загальні умови виконання господарських зобов`язань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 599, 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно п. 1.2. Договору Постачальник передає Споживачу газ в обсягах 120 тис. м. куб (сто двадцять тисяч) куб. метрів, в тому числі по місяцях:

- жовтень - 50 тис. м. куб;

- листопад - 40 тис. м. куб;

- грудень 30 тис. м. куб.

Ціна 1000 м. куб. природного газу становить 5 273,03 грн., крім того ПДВ - 1 054,61.

Ціна за 1000 м. куб. протранспортованого природного газу магістральними трубопроводами становить - 368,60 грн., крім того ПДВ - 73,72 грн.

На момент укладення договору, загальна вартість 1000 м. куб. поставленого природного газу з урахуванням ПДВ становить - 6 769,96 грн. ( п. 2.2. договору).

Оплата фактичних обсягів газу здійснюються Споживачем виключного грошовими коштами у національній валюті за ціною визначеною в п. 2.2. цього договору не пізніше п`ятого числа місяця наступного за звітним.

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати за поставлений природний газ за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати поставленого газу її наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок Споживача на підставі його письмової заяви.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк з дня збільшення цього обсягу (п. 3.1. договору).

Оплата вартості поставленого природного газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок Постачальника.

Приймання - передача газу, поставленого Постачальником та прийнятого Споживачем у звітному місяці, оформлюються шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі які є невід`ємними частинами цього Договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами ( п. 4.3 договору). .

В період дії даного Договору між сторонами були укладені додаткові договори до Договору (а.с.10- 47), відповідно до яких сторонами визначались планові обсяги споживання природного гачу на 2019 рік (Додатковий договір №25 від 13.12.2018 року(а.с.34-35)) та ціна природною газу на відповідний звітний місяць.

За твердженням позивача, в період з квітня 2019 року по жовтень 2019 року поставлено відповідачу 240,229 тис. куб. м природного газу на загальну суму 1 856 419,67 грн., в тому числі ПДВ, що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу, а саме:

- в квітні 2019 року - 22099 куб.м. на суму 191 730,92 грн. (ціна за 1000 куб. м. 8 676,00 грн., згідно додаткового договору № 30 від 17.04.2019;

- в травні 2019 року - 43360 куб. м. на суму 384 370,36 грн. (ціна за 1000 куб. м. 8 864,63 грн., згідно додаткового договору № 32 від 22.05.2019;

- в червні 2019 року - 29323 куб. м. на суму 251 151,50 грн. (ціна за 1000 куб. м. 8 565,00грн., згідно додаткового договору № 33 від 18.06.2019;

- в липні 2019 року - 24401 куб. м. на суму 184 593,57 грн. (ціна за 1000 куб. м. 7 565,00 грн., згідно додаткового договору № 35 від 22.07.2019;

- в серпні 2019 року - 22245 куб. м. на суму 163 834,43 грн. (ціна за 1000 куб. м. 7 365,00 грн., згідно додаткового договору № 36 від 21.08.2019;

- в вересні 2019 року - 36766 куб. м. на суму 253 317,74 грн. (ціна за 1000 куб. м. 6 890,00 грн., згідно додаткового договору № 37 від 23.09.2019;

- в жовтні 2019 року - 62035 куб. м. на суму 427421,15 грн. (ціна за 1000 куб. м. 6 890,00 грн., згідно додаткового договору № 37 від 23.09.2019.

Однак, оплата за поставлений газ проводилася Відповідачем з порушенням термінів, передбачених умовами Договору (не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за звітним - п. 3.1. Договору).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В п. 7.2 договору сторони погодили, що Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. Пеня нараховується від суми простроченого платежу за кожен день протягом всього періоду прострочення і не обмежується 6-ти місячним строком згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Сума пені за прострочення термінів оплати за поставлений газ за період з квітня 2019 року по 25 листопада 2019 року включно за розрахунками позивача становить 116 720,38 грн. (а.с. 55).

Відповідач перерахував пеню та 3% річних (а.с. 87-89) і вважає, що з періодів нарахування слід виключити дати, на які припадають вихідні дні, оскільки платіж у такому випадку переноситься на наступний робочий день, а прострочення рахується після цього дня.

Суд погоджується із цими доводами відповідача та враховує, що згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже нараховані позивачем суми пені та 3% річних слід зменшити на 641,90 грн. та 57,40 грн. відповідно.

Відповідачем подано клопотання та доповнення до клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в яких відповідач просив суд зменшити заявлений розмір штрафних та фінансових санкцій на 90 %, оскільки поставлений позивачем природний газ з квітня 2019 року по листопад 2019 року оплачений відповідачем повністю, однак з простроченням строків оплати, визначених п. 6.1. договору, а стягнення з відповідача суми процентів річних та інфляційних в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, суд зазначає наступне.

В рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання, однак при врахуванні інтересів обох сторін та обставин, які мають вагоме значення.

Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд зазначає, що пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, бо не будує на цих коштах свої фінансові показники.

У п. 3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" викладено правову позицію про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

У взаємовідносинах сторін суд враховує, що станом на час вирішення спору відповідач повністю сплатив основний борг за газ, враховуючи також і залишок боргу в сумі 924 287,33 грн. за рішенням Господарського суду від 01.07.2019 по справі № 925/267/19 (а.с. 70) і навіть має переплату в розмірі 201 038,74 грн. і цією переплатою позивач користується у власних інтересах.

Відповідачем надано в справу платіжне доручення від 03.08.2020 (а.с. 131) про сплату на користь позивача 282000,00 грн., отримання яких позивач підтвердив.

Відповідач свою заборгованість перед позивачем визнає. З іншими кредиторами намагається врегулювати питання про розстрочення виплат мировими угодами (судові рішення а.с. 121-126).

Отже відповідача не можна вважати злісним неплатником, який навмисно ухилявся від виконання грошового зобов`язання.

Крім того з наданих у справу доказів вбачається, що при наявності арешту коштів у відповідача (а.с. 104), при арешті транспортних засобів з передачею їх на реалізацію (а.с. 112) ним було вжито дієвих заходів щодо сплати боргу на користь позивача в розмірі 850 000,00 грн. за рахунок коштів іншої юридичної особи - ТОВ "Центрдорресурс", на що дав згоду позивач листом від 03.07.2019 (а.с. 107). Для цього за участі сторін було укладено договір переведення боргу від 03.07.2019 (а.с. 108).

Позивач не навів доказів, що відповідач з метою ухилення від сплати боргу за газ займався формальним оскарженням судових рішень про стягнення боргу для відтермінування видачі наказів з примусового стягнення.

Позивач не доказує суду, що у вартості газу, який вже повністю оплатив відповідач, не було закладено прибуток, який створює дохід ТОВ "Черкасигаз Збут" і задовольняє його комерційні потреби. Позивачем не вказано суду, які свої втрати позивач має намір компенсувати за рахунок отримання від відповідача пені і чи є вони виправдані.

При цьому функцію компенсації знецінення грошових коштів виконують нараховані позивачем одночасно інфляційні та 3% річних, що передбачено ст. 625 ЦК України.

Обставину наявності збитків у господарській діяльності відповідача як самостійну підставу для зменшення пені суд не враховує, оскільки в існуючій нинішній економічній ситуації і у позивача в наявності також є фінансові збитки, що не свідчить про виключність цієї обставини для врахування її судом.

За наявності таких фактів, суд стягує із відповідача на користь позивача пеню лише в сумі 11 672,00 грн. за порушення договірного зобов`язання, як 10% від заявленої до стягнення суми. Такий розмір пені є співмірним із нарахованими позивачем інфляційними втратами та 3% річних.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 266,30 грн. як 3 % річних.

В порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Розрахунок інфляційних позивачем зроблено вірно (а.с. 55), а в частині стягнення 3% річних суд вже вказав, що погоджується із доводами відповідача про необхідність зменшення цієї суми на 57,40 грн. через неправомірне нарахування позивачем початку прострочення боргу по датах, які є вихідними днями (а.с. 87-88).

Оскільки доказів сплати інфляційних та 3 % річних відповідач суду не надав, то до примусового стягнення з відповідача на користь позивача також належить 5 344,29 грн. інфляційних втрат та лише 10 208,90 грн. 3 % річних. Доказів проведення відповідачем розрахунків за цими нарахуваннями у справі нема.

Отже, правомірність позову доведена зібраними у справі доказами, однак позов слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача лише 11 672, 00 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 208,90 грн. як 3% річних на підставі договору № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016.

В решті вимог у позові слід відмовити через зменшення пені за рішенням суду та неправильні нарахування 3% річних.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, враховуючи, що спір виник через неправильні дії відповідача, при задоволенні позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. повністю.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Черкаський асфальтобетонний завод" (ідентифікаційний код 03327552, м. Черкаси, вул. Чигиринська, 86) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" (ідентифікаційний код 39672471, м. Черкаси, вул. Громова (Максима Залізняка), 142) - 11 672, 00 грн. пені, 5 344,29 грн. інфляційних втрат та 10 208,90 грн. як 3 % річних на підставі договору № 01/10343/ПР-16 постачання природного газу від 28.09.2016 та 2102,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2020

Суддя Н.М. Спаських