ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.08.2020р. Справа №905/130/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФПК "УРАН», м.Кривий Ріг

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп», м.Кривий Ріг

про зобов`язання передати майно

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФПК «УРАН», м.Кривий Ріг

про стягнення витрат на зберігання майна в сумі 350596,07 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

1. Стислий зміст позовних вимог за первісним позовом:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФПК «УРАН», м.Кривий Ріг, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ, про зобов`язання передати майно: корпус барабана, кресл. 1-227101-01, вартістю 580000,00 грн. (вартістю з ПДВ - 698400,00грн.).

Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що відповідачем порушені умови контракту №23/142-07 від 07.12.2007р. в частині фактичної передачі товару покупцю, а також порушені вимоги ощадної розписки від 31.01.2008р., на підставі якої спірне майно передано було відповідачу на відповідальне зберігання.

2. Стислий зміст позовних вимог за зустрічним позовом:

Приватне акціонерне товариство "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ до початку розгляду справи №905/130/20 по суті звернулося до господарського суду Донецької області із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФПК "УРАН", м.Кривий Ріг про стягнення витрат на зберігання корпусу барабана, кресл. 1-227101-01 в сумі 350596,07 грн.

В обґрунтування своїх вимог, відповідач посилається на наявність у нього права та кореспондуючого йому обов`язку відповідача на відшкодування витрат за безоплатне зберігання спірного майна в порядку та на підставі статті 947 Цивільного кодексу України.

3. Стислий зміст відзиву відповідача на первісний позов:

Згідно з відзивом на позовну заяву №009/юр-95 від 30.01.2020р. та письмовими поясненнями №009/юр-184 від 24.02.2020р. відповідач стверджує про наступне:

- корпус барабана, креслення 1-227101-01, виготовлено та поставлено відповідачем ТОВ «Енерджи Груп» на підставі контракту №23/142-07 від 07.12.2007р. Зобов`язання сторін за цим контрактом припинилось шляхом його виконання, що встановлено господарським судом Донецької області в рішенні від 03.09.2018р. у справі №905/1055/18. Спірне обладнання відповідно до зберігальної розписки від 31.01.2008р. ТОВ «Енерджи Груп» передало на зберігання відповідачу. ТОВ «Енерджи Груп» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ПрАТ «НКМЗ» про зобов`язання повернути передане на відповідальне зберігання майно, а саме: корпус барабана, креслення 1 227101-01, вартістю 580000,00 грн. (вартість з ПДВ 698400,00 грн.). Рішенням господарського суду Донецької області від 21.02.2019р. у справі № 905/1978/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

- від позивача 26.07.2019р. на адресу відповідача надійшов лист від 10.07.2019р. №2, в якому ТОВ «ФПК «УРАН» повідомило про перехід до нього права вимоги відповідно контракту №23/142-07 від 07.12.2007р. та ощадної розписки від 31.01.2008р. На цей лист відповідач надав позивачу відповідь від 05.08.2019р. №009/юр-517, в якій вдруге зазначив про свою позицію наведену раніше у листі №009/юр-398 від 11.06.2019р. При цьому, про укладання договору купівлі-продажу №2 від 27.03.2019р. між третьої особою та позивачем , як на підставу виникнення у позивача права власності на спірне обладнання відповідачу не повідомлялось та його копія не надавалась;

- на момент переходу права вимоги від первісного кредитора до нового зобов`язання за контрактом №23/124-207 від 07.12.2007р. не існувало. Відповідно до ощадної розписки від 31.01.2008р. на збереженні у відповідача знаходиться обладнання на суму 698400 з ПДВ. Вартість без ПДВ - 582000,00 грн. Отже, на момент переходу права вимоги від первісного кредитора до нового не існувало зобов`язання вартістю 698400,00 грн. за ощадною розпискою від 31.01.2008р.

- відповідач мав до третьої особи вимоги щодо відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням корпусу барабана за період 01.02.2008р. - 28.02.2018р., у сумі 320841,52 грн. Вимоги про відшкодування витрат на зберігання були заявлені відповідачем третій особі у листах від 21.06.2017р. № 350/962, від 04.08.2017р. № 009/юр-670, від 19.03.2018р. №350/362. Вимоги відповідача третя особа не задовольнила. Відповідно до положень ч.1 ст.595 ЦК України відповідач у листах від 11.06.2019р. №009/юр-398, від 02.09.2019р. №009/юр-571 повідомив позивача, що спірне обладнання утримується на підставі ст.ст.594, 947 ЦК України. Отже, відповідач цілком правомірно до задоволення вимог про відшкодування витрат на зберігання корпусу барабану притримує його;

- щодо посилання позивача про надання транспортних послуг, відповідач заперечує проти них, оскільки відповідно до журналу обліку перетину прохідних та в`їзду, виїзду автотранспорту ПрАТ «НКМЗ» 28.08.2019р. представники позивача, ТОВ «Битхім» не звертались на підприємство відповідача для пропуску на його територію, що підтверджується довідкою від 22.01.2020р. №009/юр-60. За твердженням відповідача, договір про надання транспортних послуг від 22.08.2019р. № 4 не вважається укладеним, оскільки він не підтверджений транспортною накладною та не містить істотних умов договору, зокрема, ціну договору (вартість перевезень), обсяг, маршрут перевезень, вид вантажу. Рахунок-фактура не є документом, що складається або оформлюється на виконання договору перевезення вантажу, не підтверджує прибуття представника позивача і його перевізника на підприємство відповідача з метою отримання спірного обладнання, тому не є належним та допустимим доказом на підтвердження прибуття представника позивача і його перевізника на підприємство відповідача з метою отримання спірного обладнання. Наказ про відрядження також не підтверджує факту прибуття представника позивача на територію підприємства відповідача, не є належним документом, що надає право Селевку Д.О. на отримання спірного обладнання у відповідача від імені ТОВ «ФПК «УРАН». Тому, позивач не вчиняв дій спрямованих на отримання корпусу барабану, а відтак його право не може вважатися порушеним;

- позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності.

- договір купівлі-продажу №2 від 27.03.2019р. укладений між позивачем и третьою особою вчинений з метою унеможливити задоволення вимоги ПрАТ «НКМЗ» до ТОВ «Енерджи Груп» за рахунок спірного обладнання, отже є фіктивним.

4. Стислий зміст заперечень позивача проти зустрічного позову:

- позивач звертає увагу суду на те, що всі докази, надані відповідачем на підтвердження, нібито, здійснених витрат на зберігання, складені одноосібно відповідачем (його працівниками). За твердженням позивача за зустрічним позовом, необхідно критично підходити до їх оцінки на предмет достовірності таких доказів;

- до зустрічного позову відповідач додав копії актів відновлення покриття корпусу барабану. Із вказаних актів не вбачається жодних даних, на підставі яких можна встановити: обсяг порушення покриття корпусу барабану (в яких місцях пошкодження покриття мали місце, який їх розмір тощо), а, відповідно, не можна встановити відповідність обсягу витрачених матеріалів та відповідних робіт;

- вказані акти підтверджують лише виявлення пошкоджень в невідомому обсязі, але не факт виконання відповідних робіт;

- наданий відповідачем розрахунок витрат на зберігання корпусу барабану не ґрунтується на фактичних затратах на зберігання обладнання, а здійснений на підставі загальних виробничих витрат, частина з яких не має відношення до збереження обладнання;

- надана відповідачем довідка про фактичні затрати не узгоджується із сумою позову: 350596,07 грн. - ціна позову, 336501,00 грн. - фактичні витрати. Крім того, відповідачем не вказано, на підставі чого і яким чином вираховувалися витрати по кожному стовбцю, адже первинних документів, на підставі яких це можна було б побачити, відповідач не надав. Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами склад та розмір витрат на зберігання корпусу барабану;

- якщо суд дійде висновку про обґрунтованість таких витрат, позивачем заявлено про застосування судом позовної давності, відповідно до ст.267 Цивільного кодексу України.

5. Стислий зміст відповіді позивача на відзив за первісним позовом:

- положеннями Цивільного кодексу України не вимагається вчинення інших дій, окрім вимоги повернути майно. Позивач направив відповідачу лист з вимогою повернути майно, що підтверджується матеріалами справи, а відповідач таку вимогу отримав, проте не виконав;

- дії позивача щодо направлення представника до відповідача та укладення договору на перевезення не є обов`язковими для встановлення порушення відповідачем ст.953 Цивільного кодексу України та прав позивача, але свідчать про реальність наміру позивача забрати майно;

- притримання як засіб забезпечення виконання зобов`язання має бути вчинений у письмовій формі. Параграф 1 глави 49 ЦК України встановлює загальні вимоги для всіх видів забезпечення виконання зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 26.09.2017р. у справі №904/5955/16. Наведеним спростовуються помилкові твердження відповідача про встановлення безпосередньо законом такого виду забезпечення виконання зобов`язання як притримання та нібито обумовлене цим звільнення сторін від дотримання письмової форми притримання;

- за ст.953 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути річ на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк її зберігання не закінчився, що також свідчить про неможливість у даному випадку реалізувати право на притримання, оскільки в такому разі притримання буде порушувати ст.953 Цивільного кодексу України та право поклажедавця на повернення майна за першою вимогою;

- посилання відповідача на те, що журнал обліку перетину прохідних та в`їзду/виїзду не є доказом відсутності представника позивача у відповідний день за адресою є неправомірними, оскільки наведений документ підтверджує факт перетину прохідних. Представником позивача прохідна і не перетиналася, оскільки його не пропустили на територію відповідача, що й обумовило відсутність належного запису в журналі. Факт прибуття представника позивача підтверджується наступними документами у їх сукупності: листом від 10.07.2019р. (в листі зазначені особи, які уповноважені на отримання майна), наказом про відрядження та листом відповідного органу поліції від 30.08.2019р.;

- листом від 18.05.2012р. №350/789 відповідач повідомив, що у зв`язку з перевантаженням цехових потужностей не має можливості підготувати до відвантаження, передати спеціалістам позивача та відвантажити продукцію у зазначений третьою особою строк. На переконання позивача вказаний лист не можна вважати відмовою виконати зобов`язання, оскільки він не містить беззаперечного та однозначного волевиявлення відповідача на відмову від виконання зобов`язання.

З листа відповідача від 21.06.2017р. №350/962 вбачається, що відповідач визнає наявність у нього діючого зобов`язання щодо передачі майна. Саме з листа відповідача від 19.03.2018р. №350/362 вбачається однозначна та беззаперечна його відмова передати корпус барабану третій особі. Отже, оскільки відмова від виконання зобов`язання відбулася 19.03.2018р., порушення прав відбулось у вказаний момент, а відповідно, позовна давність почала свій перебіг саме з 19.03.2018р. Отже, позов подано в межах строку позовної давності.

6. Стислий зміст правової позиції третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

24.02.2020р. до суду від третьої особи на стороні позивача подано пояснення щодо позову та відзиву, за змістом яких третя особа вважає первісні позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені, посилаючись на наступне:

- позивач є законним власником спірного майна та має відповідні права поклажодавця щодо відповідача. Представник позивача звертався до відповідача з вимогою повернути майно, яке знаходиться у останнього на відповідальному зберіганні, тому відповідач зобов`язаний був повернути майно за першою вимогою. Неправомірність застосування до подібних правовідносин положення ст.ст.546 - 548, 953 ЦК України щодо притримання спірного обладнання, встановлено правовою позицією ВГСУ у постанові №904/5955/16 від 26.09.2017р.;

- посилання відповідача на журнал обліку перетину прохідних та в`їзду, виїзду автотранспорту не може бути належним доказом, який спростовує твердження позивача про направлення уповноваженої особи для отримання майна, оскільки такий документ складається виключно самим відповідачем. Крім того, такий документ підтверджує факт перетину прохідних відповідача, а з позовної заяви та додатків до неї вбачається, що представника позивача не допустили на територію відповідача, а відтак, і відповідних записів у вказаному журналі апріорі не може бути;

- помилковими є твердження відповідача щодо неможливості підтвердження договором про надання транспортних послуг від 22.08.2019р. №4 факту прибуття уповноваженої особи позивача до відповідача для отримання спірного майна. Вказаний договір, як і рахунок-фактура, надані з метою підтвердження реальності наміру позивача забрати майно, а факт прибуття уповноваженої позивачем особи підтверджується листом від 10.07.2019р., де позивач чітко вказує осіб, які мають прибути для отримання майна;

- з метою уточнення порядку відвантаження та оплати вартості перевезення, третьою особою було направлено відповідачу лист від 21.02.2018р. №2-21/02, в якому запрошено виставити рахунок для оплати залізничного тарифу. На вказаний лист відповідач надав відповідь (лист від 19.03.2018р. №350/362), де однозначно відмовився від передачі продукції до моменту оплати відповідних витрат та відвантаження на умовах контракту.

Таким чином, порушення прав третьої особи відбулось у момент прийняття відповідачем рішення про відмову від виконання зобов`язань щодо передачі майна, про що третя особа дізналася у момент отримання листа відповідача від 19.03.2018р. №350/362. Визнання останнім свого обов`язку щодо відвантаження продукції, в т.ч. в листі від 21.06.2017р. №350/962, свідчить про переривання строку позовної давності. За таких умов, позов подано в межах строку позовної давності, передбаченого ст.257 Цивільного кодексу України;

- щодо твердження відповідача про недійсність договорів купівлі-продажу та відступлення права вимоги, третя особа зазначає, що недійсність вказаних договорів прямо не встановлена законом та не визнана судом, тож такі договори слід вважати дійсними. На виконання вказаних договорів третя особа передала позивачеві право власності на майно та права поклажодавця, документи, що підтверджують такі права. Крім того, позивач реалізовує свої права власника щодо нього майна, у т.ч. шляхом подання відповідних позовів, що також свідчить про реальність цих договорів;

- аргументація відповідача, наведена у п.4 відзиву є лише необґрунтованим припущенням та не спростовує наведеного вище та реальності (дійсності) вчинених правочинів.

7. Щодо порядку господарського судочинства під час розгляду справи судом першої інстанції:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.01.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/130/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 04.02.2020 року об 11:30 год. Крім цього, вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджи Груп", м.Кривий Ріг.

03.02.2020р. до канцелярії суду надійшла заява від 30.01.2020р. третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Груп", м.Кривий Ріг, про відвід судді Левшиної Ганни Валеріївни від розгляду справи №905/130/20.

04.02.2020р. у підготовче судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою від 04.02.2020р. зупинено провадження у справі №905/130/20 до вирішення питання по заяві від 30.01.2020р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Груп", м.Кривий Ріг про відвід судді Левшиної Ганни Валеріївни від розгляду справи №905/130/20.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020р., справу №905/130/20, для розгляду заяви про відвід судді, передано судді Фурсовій С.М.

Ухвалою від 05.02.2020р. відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Груп", м.Кривий Ріг про відвід судді Левшиної Ганни Валеріївни від розгляду справи №905/130/20.

Ухвалою від 10.02.2020р. поновлено провадження у справі №905/130/20, підготовче судове засідання призначено на 26.02.2020 року о 12:00 год.

14.02.2020р. до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява Приватного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФПК "УРАН", м.Кривий Ріг про стягнення витрат на зберігання корпусу барабана, кресл. 1-227101-01 в сумі 350596,07 грн.

Ухвалою від 17.02.2020р. прийняті до спільного розгляду з первісним позовом по справі №905/130/20 зустрічні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФПК "УРАН", м.Кривий Ріг про стягнення витрат на зберігання майна в сумі 350596,07 грн.

20.02.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

24.02.2020р. до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача подано пояснення щодо позову та відзиву.

26.02.2020р. до суду від відповідача надійшли пояснення.

Ухвалою суду від 26.02.2020р. відкладено підготовче засідання на 10.03.2020р.

04.03.2020р. до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

10.03.2020р. від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та відповідь на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 10.03.2020р. продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/130/20 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 09.04.2020р.

30.03.2020р. до суду від відповідача надійшло клопотання №009/юр-276 від 26.03.2020р. про перенесення підготовчого засідання.

03.04.2020р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від 02.04.2020р. про відкладення підготовчого засідання

Ухвалою суду від 09.04.2020р. відкладено підготовче засідання на 28.04.2020р. об 11:30 год.

14.04.2020р. до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву від 09.04.2020р. №009/юр-309.

27.04.2020р. до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання від 22.04.2020р. №09/юр-350.

Ухвалою суду від 28.04.2020р. задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання на 14.05.2020р. о 14:00 год.

07.05.2020р. до суду від позивача надійшло клопотання про перенесення підготовчого засідання №009/юр-375 від 05.05.2020р.

14.05.2020р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.05.2020р. задоволено клопотання сторін про відкладення судового засідання та відкладено судове засідання на 11.06.2020р.

04.06.2020р. до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання №009/юр-441 від 01.06.2020р.

Ухвалою суду від 11.06.2020р. задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та відкладено підготовче засідання на 23.06.2020р. о 12:30 год.

17.06.2020р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

23.06.2020р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання від 22.06.2020р. про розгляд справи без участі представника позивача, від третьої особи надійшло клопотання від 23.06.2020р. про розгляд справи за відсутності представника та про закриття підготовчого провадження.

Ухвалою від 23.06.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ про зупинення провадження у справі №905/130/20, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14.07.2020 року о 14:15 год.

Ухвалою від 14.07.2020р. оголошено перерву в судовому засіданні до 11.08.2020 року о 14:15 год.

В судове засідання 11.08.2020р. сторони не з`явилися, від позивача до суду надійшло заключне слово, від відповідача - заява про розгляд справи за його відсутності.

8. Встановлені судом та неоспорені сторонами обставини справи за первісним та зустрічним позовами:

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.09.2018р. по справі №905/1055/18 відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Груп", м.Кривий Ріг до Публічного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ про зобов`язання відповідача виконати в натурі свої зобов`язання за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р., а саме - відвантажити корпус барабана кресл. 1-227101-01 вартістю 580000,00 грн. (вартість з ПДВ - 698400,00 грн.) на умовах FSA, ст.Шпичкино Донецької області з.д., код 491906, згідно «Інкотермс» 2000р., з наданням позивачу документів, передбачених п.6.4 контракту (оригіналу платіжної вимоги-доручення на залізничний тариф, копії залізничної накладної, податкової накладної).

Як встановлено у даному рішенні 07.12.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджи Груп" (третя особа у даній справі), м.Кривий Ріг та відповідачем був підписаний контракт №23/142-07.

Згідно розділу 1 вказаного контракту сторони зобов`язані: ТОВ «Енерджи груп» (покупець) оплатити продукцію, вказану у специфікації №1, яка є невід`ємною частиною контракту; відповідач (постачальник) - поставити продукцію позивачу; позивач (покупець) - прийняти продукцію. Вид продукції - запчастини дробильно-размольного обладнання, які йменуються надалі продукція.

За змістом п.п.4.1-4.3 договору відповідач зобов`язується поставити продукцію за цим контрактом на умовах FSA, ст.Шпичкино Донецької залізниці, код 491906, згідно "Інкотермс" 2000р. Строк виготовлення - згідно з графою 11 додатку №1к контракту, якщо інше не передбачено додатковими угодами. Дострокове постачання допускається за узгодженням з покупцем.

Згідно розділу 6 договору відповідач зобов`язаний протягом 15 днів від дати отримання повної оплати здійснити відвантаження готової продукції залізничним транспортом. Відвантаження готової продукції здійснюється залізничним транспортом. Відвантаження продукції здійснюється окремими товарно-платіжними вузлами або повнообсяжним виробом в залежності від конструкції та можливостей перевезення. Постачальник надає покупцю на продукцію, що відвантажується, наступні документи: платіжну вимогу-доручення на продукцію, залізничну накладну, податкову накладну.

Даний контракт вступає в силу з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2008р. (п.11.1 контракту).

Сторонами було підписано додаткові угоди №1 від 18.12.2007р., №2 від 04.06.2008р., №3 від 11.08.2008р., №4 від 11.08.2008р., згідно яких вносились зміни до контракту.

Зокрема, згідно додаткової угоди №2 від 04.06.2008р. до контракту до специфікації №1 внесено зміни, за якими відповідач має поставити ТОВ «Енерджи груп» корпус барабану у кількості 1 одиниця на суму 424974 грн. з ПДВ. Загальна сума контракту з урахуванням ПДВ становить 1123374,00 грн.

За змістом додаткової угоди №3 від 11.08.2008р. пункт 1 договору викладено наступним чином: «На підставі цього контракту сторони зобов`язані: покупець оплатити продукцію, визначену у специфікаціях №№1,2,3; постачальник поставити продукцію покупцю, покупець прийняти продукцію». Загальна сума контракту з урахуванням ПДВ становить 1353918,00 грн.

Крім цього, за змістом даної додаткової угоди ТОВ «Енерджи груп», після підписання контракту та отримання платіжної вимоги відповідача, зобов`язане протягом 10 днів перерахувати аванс у розмірі 20% від загальної ціни, вказаної у специфікації №1. ТОВ «Енерджи груп», після підписання додаткової угоди №1 та отримання платіжної вимоги постачальника, зобов`язане протягом 10 днів перерахувати повну оплату за продукцію, вказану у специфікації №2. ТОВ «Енерджи груп», після підписання додаткової угоди №2 та отримання платіжної вимоги відповідача, зобов`язане протягом 10 днів перерахувати аванс у розмірі 30% від загальної ціни, вказаної у специфікації №3. При несвоєчасній оплаті авансу, строк постачання переноситься на строк прострочення оплати авансу.

Згідно п.6.1 контракту відвантаження готової продукції, вказаної у специфікаціях №№1, 3 здійснюється протягом 15 днів від дати отримання повної оплати. Відвантаження готової продукції, вказаної у специфікації №2 здійснюється через 1 місяць від дати отримання повної оплати.

Даний контракт вступає в силу з дати підписання сторонами та діє до 31.12.2009р.

Сторонами підписано специфікації №№1, 2, 3 до контракту, згідно яких:

- за специфікацією №1 відповідач мав поставити ТОВ «Енерджи груп» корпус барабану у кількості 1 шт. на суму 392040,00 грн. Строк виготовлення - 7 місяців з дати отримання авансу у розмірі 20% від загальної суми контракту;

- за специфікацією №2 відповідач мав поставити ТОВ «Енерджи груп» корпус барабану у кількості 1 шт. на суму 698400,00 грн. Строк виготовлення - 1 місяць з дати отримання повної оплати;

- за специфікацією №3 відповідач мав поставити ТОВ «Енерджи груп» питатель барабанний 1350 у кількості 1 одиниця на суму 145120, горловину воронки у кількості 2 одиниці на суму 47000,00 грн., всього на суму 230544,00 грн. з урахуванням ПДВ. Строк виготовлення - 6 місяців з дати отримання авансу у розмірі 30% від загальної ціни, вказаної у специфікації.

31.01.2008р. відповідачем було виставлено ТОВ «Енерджи груп» платіжну вимогу-доручення №2-86067 на суму 698400,00 грн. за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р.

За змістом виписки з банківського рахунку 30.07.2008р. ТОВ «Енерджи груп» було сплачено відповідачу грошові кошти на суму 698400,00 грн.

31.01.2008р. сторонами підписано акт здачі-приймання обладнання, згідно якого відповідачем виготовлено та передано корпус барабану кресл.1-227101-01 на суму 582000,00 грн. без ПДВ ТОВ «Енерджи груп» згідно рахунку №2-86067 від 31.01.2008р. за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р.

В свою чергу, ТОВ «Енерджи груп» залишило на відповідальне зберігання корпус барабану кресл.1-227101-01 на суму 582000,00 грн. без ПДВ відповідачу згідно рахунку №2-86067 від 31.01.2008р. за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р.

31.01.2008р. сторонами складено ощадну розписку, згідно якої обладнання, виготовлене згідно контракту №23/142-07 від 07.12.2007р. за рахунком №2-86067 від 31.01.2008р. на суму 698400,00 грн. з ПДВ знаходиться на відповідальному зберіганні у цехах відповідача.

Як встановлено, 31.01.2008р. сторонами підписано акт здачі-приймання обладнання, згідно якого відповідачем виготовлено та передано корпус барабану кресл.1-227101-01 на суму 582000,00грн. без ПДВ ТОВ «Енерджи груп» згідно рахунку №2-86067 від 31.01.2008р. за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р. В свою чергу, ТОВ «Енерджи груп» залишило на відповідальне зберігання корпус барабану кресл.1-227101-01 на суму 582000,00 грн. без ПДВ відповідачу згідно рахунку №2-86067 від 31.01.2008р. за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р.

Листом від 19.09.2008р. №350/1194 відповідач звернувся до ТОВ «Енерджи груп» з листом з проханням надати автомобіль для повернення спірного майна або оплати вартості залізничного транспорту.

Листом від 21.12.2011р. №8/71-11 ТОВ «Енерджи груп», зобов`язалося забрати обладнання до 20.01.2012р.

В листі від 16.05.2012р. №8/7 ТОВ «Енерджи груп» звернулося до відповідача з проханням підготувати обладнання до відвантаження 22.05.2012р.

18.05.2012р. ПАТ НКМЗ зазначило, що через перевантаження цехових потужностей не має можливості підготувати до відвантаження спірне майно у вказаний термін.

В листі від 22.05.2013р. №1-22/05 ТОВ «Енерджи груп» зазначило, що у червні 2013р. планує забрати таке майно з відповідального зберігання.

14.06.2017р. ТОВ «Енерджи груп» звернулося до відповідача з листом №1-14/06 від 14.06.2017р. щодо підготовки обладнання до відвантаження протягом місяця з моменту отримання даного листа, а також сертифікату якості на вироб. Умови відвантаження - самовивезення.

Відповідачем у листі від 21.06.2017р. звернуто увагу ТОВ «Енерджи груп» на ті обставини, що відповідна продукція вже була прийнята позивачем, внаслідок чого відповідачем буде відвантажено продукцію після оплати витрат на зберігання та надання автотранспорту для відвантаження, або повідомлення реквізитів вантажоотримувача та оплати вартості перевезення.

У зв`язку з відмовою відповідача підготовити товар до відвантаження, ТОВ «Енерджи груп» звернулося до суду з позовом про зобов`язання відповідача виконати в натурі свої зобов`язання за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р., а саме - відвантажити корпус барабана кресл. 1-227101-01 вартістю 580000,00 грн. (вартість з ПДВ - 698400,00 грн.) на умовах FSA, ст.Шпичкино Донецької області з.д., код 491906, згідно "Інкотермс" 2000р., з наданням документів, передбачених п.6.4 контракту (оригіналу платіжної вимоги-доручення на залізничний тариф, копії залізничної накладної, податкової накладної).

Як було встановлено, за специфікацією №2 до контракту відповідач мав поставити ТОВ «Енерджи груп» корпус барабану у кількості 1 шт. на суму 698400,00 грн. Строк виготовлення - 1 місяць з дати отримання повної оплати.

Таким чином, за умовами контракту як виготовлення, так й відвантаження товару, мало бути здійснене через 1 місяць від дати отримання повної оплати.

При цьому, згідно п.п.4.1-4.3 контракту відповідач зобов`язується поставити продукцію за цим контрактом на умовах FCA, ст.Шпичкино Донецької залізниці, код 491906, згідно "Інкотермс" 2000р. Базис поставки FCA Инкотермс 2010 покладає на продавця зобов`язання з навантаження товару у транспорт у місці відправлення.

З урахуванням викладеного, суд в рішенні від 03.09.2018р. по справі №95/1055/18 дійшов висновку про виконання відповідачем своїх зобов`язань за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р., а саме з відвантаження корпусу барабана кресл. 1-227101-01 вартістю 580000,00 грн. (вартість з ПДВ - 698400,00 грн.) на умовах FCA, ст.Шпичкино Донецької області з.д., код 491906, згідно "Інкотермс" 2000р., з наданням ТОВ «Енерджи груп» документів, передбачених п.6.4 контракту (оригіналу платіжної вимоги-доручення на залізничний тариф, копії залізничної накладної, податкової накладної).

Згідно п.9.3 контракту договору відповідач зберігає виготовлену продукцію за свій рахунок до закінчення перебігу строку, вказаного у п.5.3.

За змістом п.5.3 контракту кінцевий розрахунок ТОВ «Енерджи груп» зобов`язане провести протягом 10 днів, після отримання платіжної вимоги та повідомлення постачальника про готовність продукції до відвантаження, повідомивши постачальнику номер та дату платіжного доручення та вказавши банк, куди перераховані гроші, при цьому строк дії рахунку 15 днів з дати його виписки.

У випадку неоплати покупцем виготовленої продукції в строк згідно п.5.3 ТОВ «Енерджи груп» сплачує витрати за зберігання та складування у розмірі 19,50 грн. з ПДВ за 1 тону у місяць. Оплата здійснюється на підставі платіжної вимоги протягом 10 днів з дати її отримання (п.9.3 договору).

Вирішуючи спір по суті, суд у рішенні по справі №905/1055/18 вставив, що правовідносини зі зберігання товару виникли між сторонами не внаслідок укладання контракту, а саме у зв`язку зі складанням сторонами ощадної розписки 31.01.2008р.

Матеріалами даної справи підтверджено, що 17.04.2019р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "ФПК "УРАН", м.Кривий Ріг та третьої особою, Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп» був підписаний договір про відступлення права вимоги №2, (далі - договір), відповідно до якого, третя особа повністю відступила, а позивач прийняв у повному обсязі на себе право вимоги, що належало третій особі, і став новим кредитором за контрактом № 23/142-07 від 07.12.2007р. та ощадною розпискою від 31.01.2008р., які були укладені між первісним кредитором та відповідачем. За вказаним договором позивач одержав право, замість третьої особи, вимагати від відповідача належного виконання зобов`язань за контрактом та ощадною розпискою, у т.ч. передачі йому продукції, зазначеної у контракті, а саме - корпус барабана (кресл. 1-227101-01) вартістю 698400,00 грн., з ПДВ. (п.п.1.1-1.2.)

На виконання умов договору, третьою особою було передано позивачеві контракт №23/142-07 від 07.12.2007р., ощадну розписку від 31.01.2008р., акт здачі-приймання обладнання від 31.01.2008р. та підтвердження оплати, що зафіксовано актом приймання-передачі від 17.04.2019р.

Листом від 10.07.2019р. №2 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про перехід прав вимоги за контрактом та розпискою від третьої особи до нього. У зв`язку з цим, позивач виклав прохання підготувати всю необхідну документацію на вказану продукцію та забезпечити представникам позивача доступ до обладнання 28.08.2019р.

Листом від 05.08.2019р. №009/юр-517 з посиланням на лист від 11.06.2019р. №009/ю/-398 відповідач повідомив про те, що вважає недійсним правочин щодо відступлення прав за контрактом з огляду на припинення зобов`язань за ним та спливу строку позовної давності, а також зазначив, що відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 21.02.2019р. у справі №905/1978/18 третій особі було відмовлено у задоволенні позову про зобов`язання повернути продукцію, передану на відповідальне зберігання. Крім того, відповідач у вказаному листі послався на попередні письмові вимоги №350/962 від 21.06.2017р., №09/юр-670 від 04.08.2017р., №350/362 від 19.03.2018р. про відшкодування йому витрат на зберігання, що станом на 28.02.2018р. складали 320841,52 грн.

У відповідь на зазначене, позивач листом від 21.08.2019р. №3 повідомив відповідача, що рішенням господарського суду Донецької області від 03.09.2018р. у справі №905/1055/18 було встановлено наявність правовідносин з відповідального зберігання відповідної продукції, право власності на продукцію перейшло до позивача, а відтак, оскільки продукція залишається на території відповідача на відповідальному зберіганні, останній зобов`язаний не перешкоджати новому власнику в розпорядженні майном.

В листі від 02.09.2019р. №009/ю/-571 ПАТ «НКМЗ» на адресу ТОВ «ФПК «УРАН», відповідач щодо прав вимоги повернення зі зберігання обладнання повторно стверджував про наступне: ТОВ «ЕНЕРДЖИ ГРУП» своїм листом №8/7-12 від 16.05.12р. вимагало передачі продукції його представникам. Однак в зазначену дату ПАТ «НКМЗ» не мало можливості передати продукцію представникам ТОВ «ЕНЕРДЖИ ГРУП», про що повідомлено листом №350/789 від 18.05.2012р. У разі, якщо ТОВ «ЕНЕРДЖИ ГРУП» вважало, що будь-які його права, з повернення майна, порушені, то за захистом своїх прав вони мали право звертатися до суду в межах трирічного строку позовної давності. В подальшому, ПАТ «НКМЗ» своїми листами №350/1107 від 18.06.2012р., №350/309 від 20.02.2013р. неодноразово вимагало від ТОВ «ЕНЕРДЖИ ГРУП» забрати продукцію, але останнє не вчинило жодної дії для того, щоб вивезти її з території ПАТ «НКМЗ». Так як ТОВ «ЕНЕРДЖИ ГРУП» не зверталося до суду за захистом, своїх прав, строк позовної давності щодо вимоги стосовно зобов`язання ПАТ «НКМЗ» зі зберігання майна сплив 19.05.2015р. Крім того, керуючись ст.ст.594, 947 ЦК України ПАТ «НКМЗ» вимагало у своїх листах №350/962 від 21.06.17р. (арк.спр. 96 т.1), №009/юр-670 від 04.08.17р. (арк.спр.99 т.1), №350/362 від 19.03.18р. (арк. спр.102 т.1) відшкодувати витрати зі зберігання, які на 28.02.2018р. складали 320841,52 грн., та до теперішнього часу не сплачені, у зв`язку з чим це обладнання утримується.

22.08.2019р. позивачем за первісним позовом було укладено з ТОВ «Битхім» договір №4 про надання транспортних послуг з метою здійснення перевезення спірної продукції.

Як стверджує позивач, останнім 28.08.2019р. у визначений час представник разом із представником третьої особи прибув до місця розташування відповідача (Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Орджонікідзе, б.5) для прийняття продукції. Натомість, представниками відповідача у наданні доступу до продукції було відмовлено, у зв`язку з чим представник позивача викликав поліцію.

Таким чином, позивач вважає, що продукція, власником якої він є, на даний час, незаконно утримується відповідачем, що порушує право власності позивача на вказане майно. У зв`язку з цим, звернувся до суду з вимогою про зобов`язання відповідача передати йому спірне майно.

Відповідач, в свою чергу, стверджує про неправомірність та недійсність правочину щодо відступлення третьою особою позивачу своїх вимог, відсутність у позивача права на вимогу передачі спірного майна. При цьому, відповідач вважає, що він має передбачене законом право на відшкодування витрат, понесених під час зберігання спірного майна. Зокрема, за змістом розрахунку останнього, витрати на зберігання (креслення 1-227101-01) складають 350596,07грн., з яких: 153336,07 грн. зберігання і 497260 грн. витрати на переконсервацію обладнання, що підтверджуються наступними документами, доданими ПАТ №НКМЗ» (арк.спр.195-205): розрахунком втрат на зберігання обладнання, аналізом загальновиробничих витрат за статтями та елементами витрат цеху МХ-11, коефіцієнтом відношення адміністративних витрат, довідкою про фактичні витрати ПрАТ «НКМЗ» на переконсервацію корпусу барабана, актом про відновлення покриття «Корпусу барабану» від 25.01.2010, актом ремонту лакофарбного покриття «Корпусу барабану» від 23.03.2012, актом переконсервації «Корпусу барабану» від 25.02.2014р., актом відновлення лакофарбного покриття «Корпусу барабану» від 20.04.2016р., актом відправлення ЛФП «Корпусу барабану» від 24.01.2018р.

9. Оцінка суду і визначені відповідно до встановлених обставин правовідносини:

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.18 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 03.09.2018р. по справі №95/1055/18, що набрало законної сили 25.09.2018р., встановлений факт виконання постачальником (відповідачем) своїх зобов`язань за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р., а саме зобов`язання з передачі корпусу барабана кресл. 1-227101-01 вартістю 580000,00 грн. (вартість з ПДВ - 698400,00 грн.) на умовах FCA, ст.Шпичкино Донецької області з.д., код 491906, згідно "Інкотермс" 2000р., цей факт не повинен доводитися знову у відповідності з ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Предметом спору за первісним позовом у даній справі є негрошове зобов`язання постачальника (відповідача) з повернення спірного майна, корпусу барабана, кресл. 1-227101-01, вартістю 580000,00 грн. (вартістю з ПДВ - 698400,00грн.), що виникло на підставі договору зберігання, а саме розписки від 31.01.2008р., внаслідок пред`явленням поклажодавцем відповідної вимоги про його повернення.

Згідно з положеннями статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Як було зазначено вище, по теперішній час на відповідальному зберіганні на території підприємства відповідача перебуває корпусу барабана, кресл. 1-227101-01, вартістю 580000,00 грн. (вартістю з ПДВ - 698400,00грн.), переданий йому поклажодавцем (третьою особою) 31.01.2008р. Даний факт сторонами не заперечується.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Статею 949 Цивільного кодексу України закріплений обов`язок зберігача повернути річ, якому кореспондує визначений статею 948 Цивільного кодексу України обов`язок поклажодавця забрати річ після закінчення строку зберігання.

Дослідивши укладений між відповідачем та ТОВ «Енерджи Груп» правочин зі зберігання, суд дійшов висновку про те, що в ощадній розписці від 31.01.2008р. сторонами не було встановлено строку зберігання, не визначено вартість послуг зі зберігання та порядок повернення обладнання, а отже, відповідач мав зберігати передане поклажодавцем майно - до моменту пред`явлення ТОВ «Енерджи Груп» вимоги про її повернення.

Факт пред`явлення вимоги поклажодавця (третьою особою) до відповідача про повернення корпусу барабану підтверджено листами від 21.12.2011р. №8/71-11, від 16.05.2012р. вих.8/7-12, від 14.06.2017р. вих.№ 1-14/06.

При цьому, ТОВ «Енерджи Груп» у цих листах самостійно визначено умови відвантаження - самовивезення.

Натомість, судом встановлено, що останнім за період з 2012 по 2018 рік не було вчинено жодних конклюдентних дій, направлених на реальне виконання таких домовленостей, а саме фактичне вивезення майна з цеху підприємства відповідача, корпусу барабана, кресл. 1- 227101-01, вартістю 580000,00 грн. (вартість з ПДВ - 698400,00 грн).

Одночасно, у матеріалах справи відсутні докази вчинення перешкод ПАТ «НКМЗ» поклажедавцю забрати продукцію зі зберігання у визначеному ним порядку, як-то, наприклад, відмови у допуску на територію ПАТ "НКМЗ".

Саме по собі листування щодо повернення відповідачем зі зберігання продукції не свідчить про вжиття відповідних дій позивачем для власне отримання такої продукції у запропонованому самим позивачем порядку.

Вказані обставини також були встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 21.02.2019р. у справі №905/1978/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджи Груп" до Приватного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод" про зобов`язання повернути передане на відповідальне зберігання майно, а саме: корпус барабана, кресл. 1- 227101-01, вартістю 580000,00 грн. (вартість з ПДВ - 698400,00 грн.), яке набрало законної сили 19.03.2020р. Зокрема, вказаним рішенням було відмовлено у задоволенні позовних вимог третьої особи.

Як встановлено судом вище, процесуальна правосуб`єктність позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ФПК "УРАН", м.Кривий Ріг, виникла на підставі підписаного договору 17.04.2019р. між ним та третьої особою, Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп», про відступлення права вимоги №2, (далі - договір), відповідно до якого, третя особа повністю відступила, а позивач прийняв у повному обсязі на себе право вимоги, що належало третій особі, і став новим кредитором за контрактом №23/142-07 від 07.12.2007р. та ощадною розпискою від 31.01.2008р., які були укладені між первісним кредитором та відповідачем.

За вказаним договором позивач одержав право, замість третьої особи, вимагати від відповідача належного виконання зобов`язань за контрактом та ощадною розпискою, у т.ч. передачі йому продукції, зазначеної у контракті, а саме - корпус барабана (кресл. 1-227101-01) вартістю 698400,00 грн., з ПДВ (п.п.1.1-1.2).

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з того, що за загальним правилом, перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні, його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника.

Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва (матеріальне) та можлива на будь-якій стадії процесу виконання зобов`язання.

Водночас, системний аналіз глави Цивільного кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним. Відтак, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні правові висновки викладені постановах Верховного Суду за результатами розгляду справ за позовами про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та відшкодування збитків від 2 жовтня 2012 року, від 01 квітня 2015 року по справі №3-30гс15, №6-459цс17 від 05.07.2017р., а також підтверджену в постанові від 03 червня 2020 року №916/1410/19 Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Разом з тим, приписами статті 204 Цивільного Кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За загальним правилом, вирішуючи у вищевказаних випадках спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі № 905/1227/17).

Дослідивши представлений позивачем договір від 17.04.2019р., що за своєю правовою природою є цесією - заміною сторони (кредитора) у цивільних зобов`язаннях (договорах), суд дійшов висновку про те, що відсутні жодні правові підстави вважати його нікчемним.

Доказів визнання в судовому порядку останнього недійсним, або окремих його частин/положень до матеріалів справи не додано.

Разом з тим, встановлювати факт недійсності окремих положень такого договору в межах даної справи суд не вбачає за доцільне, оскільки матеріальне правонаступництво у відносинах контрактом №23/142-07, що є припиненими, не несе для його сторін жодних правових наслідків та не впливає на вирішення даного спору по суті.

Крім того, суд враховує приписи стаття 217 Цивільного кодексу України, за змістом яких недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відтак, матеріалами справи підтверджується факту переходу до позивача права вимоги за ощадною розпискою від 31.01.2008р. з повернення поклажодавцеві речі, переданої на зберігання.

Проте, суд відзначає, що саме по собі листування у 2019р. між новим кредитором - позивачем та відповідачем щодо повернення останнім зі зберігання продукції також не свідчить про вжиття відповідних дій позивачем для безпосереднього отримання спірного майна у запропонованому самим позивачем порядку.

Так, у листах №2 від 10.07.2019р. та №3.08.2019р. (арк.. справи 41,43 т.1) позивачем визначено дату та час прибуття транспорту, відповідальних осіб для завантаження спірного майна.

Доказів прибуття позивача в указаний час до цехів відповідача, ухилення відповідача від допуску до місця зберігання барабану, перешкоджання уповноважених осіб до його завантаження (відповідний складених актів) до матеріалів справи не додано.

Представлений позивачем договір щодо надання йому послуг з транспортування не підтверджений належними доказами його виконання.

Крім того, суд приймає до уваги, що у листі ГУ Національної поліції в Донецькій області від 30.08.2019р. №16430/701/01 за наслідками звернення позивача до правоохоронних органів за фактом незаконного утримання спірного майна, йому повідомлено про те, що в ході проведеної перевірки ознак кримінального правопорушення не виявлено.

При дослідженні матеріалів справи, судом також враховуються ті обставини, що у своїх листах відповідач посилався на те, що перед відвантаженням поклажедавець має компенсувати йому витрати за зберігання.

Так, за ч.ч.1, 2 ст.594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника. Кредитор відповідає за втрату, псування або пошкодження речі, яку він притримує в себе, якщо втрата, псування або пошкодження сталися з його вини. Кредитор не має права користуватися річчю, яку він притримує у себе (ст.595 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, слід зауважити, що притримання - це право, а не обов`язок кредитора, а тому скористатися ним чи ні - цілком залежить від одностороннього волевиявлення кредитора. Право кредитора притримати річ нерозривно пов`язане з його обов`язком, передбаченим ч.1 ст.595 Цивільного кодексу України, негайно повідомити про застосовуване притримання боржника. Вказане повідомлення слід розцінювати як дію кредитора, яка свідчить про його волевиявлення (намір) притримати річ у себе. Вбачається, що до моменту направлення повідомлення кредитора, який не передає річ, відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України слід вважати таким, що прострочив виконання свого обов`язку за основним договором з усіма наслідками, що із цього випливають (відшкодування збитків, стягнення неустойки тощо). Виходячи із ст.547 Цивільного кодексу України таке повідомлення підлягає письмовому оформленню.

За висновками суду в листі ще від 21.06.2017р. відповідачем реалізоване своє право та зазначено, що позивач може забрати спірне майно протягом 7 днів з дня оплати витрат на зберігання, що також спростовує твердження позивача про свідому відмову відповідача від виконання своїх зобов`язань за договором зберігання.

Доказів компенсації витрат за зберігання до матеріалів справи також позивачем надано.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 ГПК України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, приймаючи до уваги подані сторонами докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його права, а отже правові підстави для витребування майна з чужого володіння в порядку віндикаційного позову відсутні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та у поданому до суду клопотанні заявив про застосування позовної давності до вимог позивача зобов`язання передати йому вказане вище майно.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

За приписами п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.13р. за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічна позиція міститься також в постанові Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165 від 12.06.07р.

Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи № 904/3280/18.

Таким чином, при застосуванні позовної давності у дані справі та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) є необхідним дослідження та встановлення насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить (позивача за первісним позовом), і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - встановлювати момент виникнення права на позов (первісного кредитора), застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені висновки суду, заява відповідача про застосування позовної давності підлягає залишенню без розгляду, а первісний позов про витребування майна - без задоволення.

По суті заявлених за зустрічним позовом вимог про стягнення суми витрат за зберігання корпусу барабана (1-227101-01) суд зазначає наступне:

Відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як визначено приписами ст.948 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно зі статтею 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено вище, у листі від 21.06.2017р. №350/963 відповідач з посиланням на ст.530 Цивільного кодексу України виклав вимогу про сплату протягом 7 днів витрат на зберігання корпусу барабану за 9 років та 5 місяців в сумі 79441,26 грн.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» витрати - це зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

В листі від 04.08.2017р. №009/10-670 зберігач посилаючись на п.9.3 контракту, визначив розрахунок витрат на зберігання і складування продукції на площах постачальника, виходячи з 19,50коп. за 1 тону в місяць з 31.01.2008 по 30.06.2017р. (113 місяців) : 36,0512154х113х19,50=79440,92. Вартість переконсервації: дробеструйні роботи та грунтовка - 40229,91грн., вартість матеріалів (електроди УОНИ 13/55 (Є50А0), 3.0 ГОСТ 9466-75-35, електроди УОНИ 13/55 (Є50А0), 3.0 ГОСТ 9466-75-300 кг, що пішли не в придатність через довге зберігання) та фарба 17177,48грн. Всього: 79440,92+57407,39=136848,31 грн.

Оскільки ТОВ «Енерджи Груп» свій обов`язок не виконало, в листі від 19.03.2018р. №350/362 зберігач представив поклажодавцю новий розрахунок: витрати, понесені ним за зберігання в сумі 97887,49 грн. та 22954,03 грн.-витрати на переконсервацію обладнання, всього 320841,52 грн. В листі від 11.06.2019р. відповідач повідомив правонаступника поклажодавця, ТОВ «ФПК «Уран», про те, що відповідні зобов`язання з компенсації первісним боржником не виконані.

Звертаючись із зустрічним позовом, зберігач представив суду наступний розрахунок позовних вимог: 153336,07 грн. витрати на зберігання відповідно до розрахунку витрат на зберігання обладнання за замовленням 772746 - корпус барабану (креслення 1-227101-01); 197260 грн. фактичні витрати на переконсервацію обладнання без урахування індексу інфляції, всього 350596,07 грн.

Розрахунок витрат на зберігання обладнання за замовленням 772746 - корпус барабану (креслення 1-227101-01) на території Мх № 11 (естакада) з 31.01.2008 до 31.12.2019 підготовлений відповідачем з урахуванням вищезазначеного Порядку та Методичних рекомендацій з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, затверджених наказом Міністерства промислової політики України від 09.07.2007р. №373, які передбачають включення до витрат загальновиробничих, адміністративних витрат, а також Постановою КМУ від 12.04.2002р. №532 про затвердження Порядку кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного резерву.

Розглянувши представлений позивачем за зустрічним позовом розрахунок витрат, суд звертає увагу зберігача, що, по-перше, посилання на п.9.3 контракту щодо вартості витрат на зберігання за 1 т є неправомірним, зважаючи на вищевикладені висновки суду про те, що відносини зі зберігання між сторонами виникли саме на підставі ощадної розписки. Положення контракту з постачання, відносини за яким є припиненими, в даному випадку не можуть регулювати порядок визначення понесених зберігачем витрат.

По-друге, суд вважає за необхідне зауважити, що положенням Постанови КМУ від 12.04.2002р. №532 про затвердження Порядку кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного резерву не можуть бути застосовані за аналогією в даному випадку, оскільки норми останньої чітко визначають порядок їх дії у часі та за колом осіб. Зокрема, даний порядок розповсюджується лише для розрахунку витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, у тому числі мобілізаційного, і визначення суми цих витрат на кожен рік, що сплачується пропорційними частками за узгодженням між саме між Держрезервом та відповідальним зберігачем.

За приписами статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши представлені відповідачем документи на підтвердження фактичного понесення ним витрат, а саме договори на придбання лакофарбної продукції №029/2143, №029/113, №029/5739, №029/1937, специфікації до них, а також видаткові накладні, суд дійшов висновку про те, що останні не підтверджують фактичного понесення зберігачем відповідних фінансових витрат на утримання саме спірного майна. Зокрема, відповідачем не представлено суду жодних первинних документів на засвідчення факту оплати вказаної лакофарбної продукції, а саме квитанцій, платіжних доручень.

Крім того, надані докази - акт ремонту лакофарбного покриття «Корпусу барабану» від 23.03.2012р., акт переконсервації «Корпусу барабану» від 25.02.2014р., акт відновлення лакофарбного покриття «Корпусу барабану» від 20.04.2016р., акт відновлення ЛФП «Корпусу барабану» від 24.01.2018р. - засвідчують факт виконання певних робіт, проте не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів на підствердження суми реально понесених витрат.

За таких обставин, зустрічні позовні вимоги також підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, за первісним позовом підлягає віднесенню на позивача, судовий збір за зустрічним позовом підлягає віднесенню на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФПК «УРАН», м.Кривий Ріг до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», м.Краматорськ про зобов`язання передати майно: корпус барабана, кресл. 1-227101-01, вартістю 580000,00 грн. (вартістю з ПДВ - 698400,00грн.).

Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод", м.Краматорськ до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФПК "УРАН", м.Кривий Ріг про стягнення витрат на зберігання корпусу барабана, кресл. 1-227101-01 в сумі 350596,07 грн.

В судовому засіданні 11.08.2020р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 12.08.2020р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина