ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 Справа № 917/470/20

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТЕ УКРАЇНА», Адреса місцезнаходження: вул. Марганецька, буд.95, м. Київ, 02095, Поштова адреса: проспект Голосіївський, буд. 42, м. Київ, 03039 Код

до ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ КРОТЕНКА ДМИТРА СЕРГІЙОВИЧА, Адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; Місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 ; Поштова адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення 195 317,87 грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТЕ УКРАЇНА» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ КРОТЕНКА ДМИТРА СЕРГІЙОВИЧА про стягнення боргу в розмірі 195 317,87 грн., з яких: 176 563,50 грн. заборгованості внаслідок не виконання грошового зобов`язання щодо оплати за поставлені товари за Договором поставки № 141п/19 від 12.09.2019 р.; пеня у розмірі 16 759,03 грн., інфляційні за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 135,71 грн., 3 проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 859,63 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не виконує зобов"язання по договору поставки № 141п/19 від 12.09.2019 р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи (поштові повідомлення про вручення даної ухвали наявні у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Поштове відправлення було вручене відповідачу 29.05.2019 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

В зв`язку з установленням карантину на усій території України, для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

12 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНТЕ УКРАЇНА» (Постачальник за Договором) (надалі за текстом - Постачальник або Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Кротенко Дмитром Сергійовичем (Покупець за Договором) (надалі за текстом - Покупець або Відповідач) був укладений договір поставки № 141 п/19 (надалі за текстом - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар на умовах, визначених у даному Договорі.

За змістом пунктів 1.2, 1.3 Договору асортимент, кількість товару та вартість партії Товару, визначаються у накладних, які підписуються Сторонами при прийманні-передачі кожної портії товару. Партією Товару вважається його кількість, зазначена в одній накладній. Асортимент товару, його кількість та вартість кожної окремої партії товару зазначаться в накладних.

У відповідності до п. 2.3. договору загальна вартість Договору не може бути визначена на момент його укладення, оскільки залежить від кількості замовленого покупцем товару згідно з його потребами та від ціни товару, яка може бути змінена протягом строку дії договору. Загальна сума договору складається сукупної вартості окремих партій товару, поставлених згідно з накладними протягом строку дії даного Договору.

У відповідності до п. 4.8. договору датою поставки партії Товару вважається дача фактичного приймання-передачі товару, зазначена Покупцем у відповідній накладній, або дата прийняття товару від перевізника/кур"єра, а при поставці відповідно до Додатку № І - дата передачі Постачальником партиї Товару Перевізнику.

Згідно пункту 6.1. Договору покупець здійснює оплату кожної партії Товару на умовах відстрочення платежу - через 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки партії товару, незалежно від факту його реалізації, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 7.2. Договору у випадку прострочення оплати за поставлений товар Покупець, на вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за коо/сен день прострочення.

При простроченні оплати Покупець, додатково до пені, на вимогу Постачальника, у відповідності зі ст.625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням індексу інфляції за увесь час прострочення, а також зобов`язаний сплатити З (три) % річних від суми заборгованості за користування чужими коштами (п.З ст. 692 та ч.2 ст. 625 ЦК України).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019. Якщо жодна із сторін за 1 (один) місяць до закінчення строку дії Договору не повідомила про своє небажання продовжувати дію Договору або про зміну умов, Договір вважається продовженим до кінця наступного календарного року на тих же умовах (пункти 12.1, 12.3 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору він здійснив поставку товарів на загальну суму 225 064,08 грн. а Відповідач прийняв поставлений товар, що підтверджується наступними видатковими накладними, які були підписані Позивачем та Відповідачем: Видатковою накладною № KV-00020930 від 17.09.2019 року, Видатковою накладною № KV-00021837 від 24.09.2019 року, Видатковою накладною № KV-00023894 від 08.10.2019 року, Видатковою накладною № KV-00025855 від 22.10.2019 року.

За твердженнями позивача, відповідач частково сплатив вартість поставленого товару на суму 43 500,58 грн., а решта товару так і не було сплачено Відповідачем, внаслідок чого у Відповідача виникла заборгованість за поставлений Позивачем товар на загальну суму 181 563,50 грн.

Між Позивачем та Відповідачем було підписано Акт звірки взаєморозрахунків за Договором за період: 12.09.2019 - 31.12.2019. Підписавши даний акт Відповідач підтвердив існування заборгованості за поставлений Позивачем товар у сумі 181 563,50 грн.

29.01.2020 року на адресу місця проживання Відповідача, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на поштову адресу та адресу місце провадження господарської діяльності Відповідача було направлено претензію №2901/01-юр від 29 січня 2020 року з вимогою оплатити заборгованість за поставлений товар.

Як зазначає позивач, 04 березня 2020 року Відповідач сплатив Позивачу 5 000,00 грн., а решту суми у розмірі 176 563,50 грн. Відповідач так і не сплатив, а також не надав жодної письмової відповіді на надіслану Позивачем Претензію.

З огляду на те, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 195 317,87 грн., з яких: 176 563,50 грн. заборгованості внаслідок не виконання грошового зобов`язання щодо оплати за поставлені товари за Договором поставки № 141п/19 від 12.09.2019 р.; пеня у розмірі 16 759,03 грн., інфляційні за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 135,71 грн., 3 проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 859,63 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару на суму 225 064,08грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи його представника та відтиски печатки відповідача на видаткових накладних, що відповідачем при розгляді справи не заперечується.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 6.1 Договору, покупець здійснює оплату кожної партії Товару на умовах відстрочення платежу - через 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки партії товару, незалежно від факту його реалізації, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Твердження позивача про те, що Відповідач частково сплатив вартість поставленого товару на суму 43 500,58 грн., а решта товару так і не було сплачено Відповідачем, внаслідок чого у Відповідача виникла заборгованість за поставлений Позивачем товар на загальну суму 181 563,50 грн., відповідач при розгляді справи не спростовував.

Заборгованість за Договором у відповідача перед позивачем в розмірі 181 563,50 грн. грн підтверджується також наявним у матеріалах справи Актом звірки взаєморозрахунків за період: 12.09.2019 - 31.12.2019.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Суд встановив, що наданий відповідачем Акт звірки взаєморозрахунків за період: 12.09.2019 - 31.12.2019 підписаний обома сторонами і скріплений їхніми печатками та сума боргу відповідача в розмірі 181 563,50 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Крім того, судом враховано, що 04 березня 2020 року, після підписання Акту звірки взаєморозрахунків, відповідач сплатив Позивачу лише 5 000,00 грн., а решта суми у розмірі 176 563,50 грн. Відповідач так і не сплатив, а також не надав жодної письмової відповіді на надіслану Позивачем Претензію.

З огляду на викладене, оскільки невиконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідач не надав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 176 563,50 грн. основного боргу визнаються судом обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення з відповідача інфляційні за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 135,71 грн., 3 проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 859,63 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивачем нараховано до стягнення з відповідача інфляційні та річні за загальний період прострочення з 18.10.2019 по 04.03.2020.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив, що розраховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати не перевищують розрахованих судом сум, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 135,71 грн., 3 проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 859,63 грн. також є обґрунтованими.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 16 759,03 грн.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару.

Оскільки, умовами укладеного між сторонами договору, а саме: п. 7.2 договору, передбачено, що у випадку прострочення оплати за поставлений товар Покупець, на вимогу Постачальника, сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення, зазначене надає право позивачу на нарахування пені за таке прострочення, однак, з урахуванням обмежень, зокрема встановлених п. 6 ст. 232 ГК України щодо можливого строку її нарахування.

Позивачем нараховано пеню за загальнийперіод прострочення з 18.10.2019 по 04.03.2020, що несуперечить вимогам п. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені, суд встановив, що розрахована позивачем пеня не перевищує розрахованих судом сум, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 16 759,03 грн. також є обґрунтованими.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум не надано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають пеня у розмірі 16 759,03 грн., інфляційні за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 135,71 грн., 3 проценти річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 859,63 грн.

Судовий збір у розмірі 2102,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ КРОТЕНКА ДМИТРА СЕРГІЙОВИЧА (Адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; Місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 ; Поштова адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНТЕ УКРАЇНА» (Адреса місцезнаходження: вул. Марганецька, буд.95, м. Київ, 02095, Поштова адреса: проспект Голосіївський, буд. 42, м. Київ, 03039 Код ) 176 563,50 грн. основної заборгованості, пеню у розмірі 16 759,03 грн., інфляційні у розмірі 135,71 грн., 3 проценти річних у розмірі 1 859,63 грн., 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.08.2020р.

Суддя Киричук О.А.