ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/962/20

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Денисевич К.Ю., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" (м. Черкаси)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" (Київська обл., м. Вишневе)

про розірвання договору та стягнення 1 979 973,39 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Бабіч Т.Г. (ордер серії ЧК №125619 від 09.04.2020);

від відповідача: не прибув

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" (далі - відповідач) про:

- розірвання договору поставки № 16/01 від 24.01.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО";

- стягнення з відповідача на користь позивача 1 979 973,39 грн, з яких: 620 800,00 грн вартості непоставленого товару за специфікацією №1, 23 737,91 грн компенсації з/д тарифу за специфікацією №1, 1 272 600,00 грн вартості непоставленого товару за специфікацією №5, 40 819,32 грн компенсації з/д тарифу за специфікацією №5, 18 934,00 грн пені та 3 082,16 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач істотно порушив умови договору № 16/01 від 24.01.2020 щодо своєчасної та в повному обсязі поставки товару - мінеральних добрив, що через специфіку їх використання в аграрній промисловості, свідчить про наявність підстав для розірвання договору в судовому порядку та стягнення з відповідача на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України грошових коштів у сумі 1 957 957,23 грн, отриманих відповідачем, на думку позивача, без достатньої правової підстави, пені у розмірі 18 934,00 грн., нарахованої позивачем відповідно до п. 8.5 договору, а також 3 082,16 грн 3% річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою від 21.04.2020 Господарський суд Київської області відкрив провадження у справі, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначив справу до підготовчого засідання на 21.05.2020, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, однак, не пізніше ніж до 13.05.2020 (включно).

15.05.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" засобами поштового зв`язку надіслало на адресу Господарського суду Київської області відзив на позовну заяву б/н від 13.05.2020 та зустрічну позовну заяву від 13.05.2020 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" про стягнення 2 368,46 грн пені.

18.05.2020 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" надійшла відповідь на відзив б/н від 14.05.2020.

Ухвалою від 21.05.2020 Господарський суд Київської області залишив зустрічну позовну заяву ТОВ "АГРО-ВС" без руху, ухвалив протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки зустрічної позовної заяви.

Представник позивача під час підготовчого засідання 21.05.2020 подав до суду клопотання б/н від 20.05.2020 про приєднання доказів, яке було задоволено судом протокольною ухвалою від 21.05.2020.

Ухвалою від 21.05.2020 Господарський суд Київської області продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 23.06.2020, встановив відповідачу строк для подання до суду та позивачу заперечень на відповідь на відзив до 05.06.2020 включно.

22.06.2020 від відповідача надійшло клопотання б/н від 22.06.2020 про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення № 1256 від 12.06.2020 про повернення 100 000,00 грн попередньої оплати та клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Протокольними ухвалами від 23.06.2020 Господарський суд Київської області задовольнив клопотання відповідача б/н від 22.06.2020 про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення № 1256 від 12.06.2020; закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.07.2020.

Ухвалою від 23.06.2020 суд повернув Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" зустрічну позовну заяву від 13.05.2020 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" про стягнення 2368,46 грн та додані до неї документи без розгляду.

01.07.2020 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення № 1256 від 12.06.2020 про повернення 100 000,00 грн попередньої оплати та копії листа № 05/06 від 05.06.2020, яке було задоволено судом протокольною ухвалою від 02.07.2020.

В судому засіданні 02.07.2020 за участі представників позивача і відповідача Господарський судом Київської області розпочав судовий розгляд по суті та оголосив перерву у судовому засіданні до 04.08.2020.

20.07.2020 від відповідача надійшло повідомлення про зміну засновника та керівника.

03.08.2020 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 04.08.2020 прибув представник позивача. Представник відповідача належним чином повідомлений про дату та час судового засідання не прибув.

Розглянувши в судовому засіданні 04.08.2020 клопотання відповідача про відкладення суд протокольною ухвалою відхилив його з огляду на таке.

В обгрунтування поданого клопотання відповідач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепдемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а за ч.1 ст. 7 того ж Закону визначено завдання суду, серед яких є своєчасність розгляду і вирішення судових справ.

Таким чином, своєчасність вирішення справ та дотримання процесуальних строків є обов`язком суду, виконання якого забезпечує досягнення завдань господарського судочинства, встановлених ч.3 ст. 2 ГПК України.

Разом з тим, дотримання строків судочинства не є самоціллю судового розгляду, оскільки у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні, а тому у випадку мотивованої неможливості прийняття участі у судовому розгляді суд не зможе досягти вказаного завдання та забезпечити дотримання принципів судочинства.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За ч. 1 ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я.

Отже, у випадку наявності введеного карантину обов`язком суду є здійснення судочинства з урахуванням необхідності захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, їх представників, у тому числі на охорону здоров`я, яке досягається вжиттям безпосередньо судом відповідних дій та заходів щодо безпечного розгляду справи.

У даному випадку в Господарському суді Київської області вжиті відповідні санітарні заходи, які направлені на забезпечення роботи суду в умовах карантину, а тому неявка представника відповідача не є поважною, оскільки наявність введеного карантину не означає, що сам по собі цей факт є підставою для неприбуття у судове засідання, так як для такого неприбуття потребується надання доказів впливу карантинних заходів на безпосередню явку у судове засідання.

Підсумовуючи наведене, суд виходить із наявності факту забезпечення судом (як установою) безпечного розгляду даної справи, у тому числі для представників сторін, а тому неявка представника відповідача не є поважною.

Поряд з цим, суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд також враховує, що в згідно протоколу судового засідання, у судому засіданні 02.07.2020 за участі в тому числі представника відповідача розпочато судовий розгляд по суті. Так, після заслухання вступних промов позивача та відповідача, судом були з`ясовані обставини справи та досліджені докази та саме на стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів було оголошено перерву у судовому засіданні до 04.08.2020, про що представника відповідача було повідомлено під розпис.

До того ж, суд зазначає, що у відповідності до приписів ч. 4 ст. 197 ГПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в тогму числі із використанням власних технічних засобів.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що неявка представника відповідача у у судове засідання, призначене на 04.08.2020, не перешкоджає продовженню розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріали справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" (покупець) було укладено договір поставки № 16/01 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти у свою власність і оплатити мінеральні добрива (далі - товар); найменування, кількість, одиниця виміру, упаковка, ціна, загальна вартість, умови оплати і терміни поставки кожної партії товару визначаються сторонами в специфікаціях, які, як додатки до цього договору, є невід`ємною його частиною.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник здійснює поставку товару покупцю партіями в межах обсягу, який узгоджений сторонами у відповідних специфікаціях на поставку товару, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна товару є договірною, вказується з урахуванням ПДВ, встановлюється в гривнях за одиницю товару і узгоджується в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору.

У п.п. 4.1 та 4.2 договору сторони погодили, що підставою для оплати товару покупцем є рахунок-фактура, який надається постачальником покупцю. Оплата здійснюється покупцем шляхом 100% передоплати за партію товару на поточний рахунок постачальника, якщо інше не зазначено у специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору. При здійсненні оплати за товар покупець зобов`язаний у призначенні платежу вказати номер і дату даного договору, номер та дату рахунку-фактури, на підставі якого здійснено оплату товару. У разу якщо покупець при оплаті товару не вказує номера, дати договору і рахунку-фактури, то постачальник має право зарахувати грошові кошти, отримані від покупця, в рахунок виконання грошових зобов`язань покупця з оплати рахунків-фактур, які були виставлені постачальником, але не оплачені покупцем.

За умовами п. 6.1 договору поставка товару проводиться окремими партіями на підставі специфікацій до цього договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 6.4 договору, зокрема, передбачено, що витрати постачальника з оплати залізничного тарифу відшкодовуються покупцем, за винятком випадків, коли постачання здійснюється на умовах CPT ("Інкотермс"), або якщо інше не погоджено сторонами у специфікації.

Згідно з п. 6.8 договору поставка товару здійснюється у термін, який вказаний у специфікації на поставку товару, після 100% оплати, якщо інше не вказане в специфікації на поставку товару. Термін поставки може бути збільшено за попередньою згодою сторін, у разі виникнення негативної економічної ситуації в Україні чи форс-мажору.

Відповідно до п. 8.5 договору у разі недотримання термінів поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за яких нараховується пеня, від вартості не відвантаженого в строк товару, за кожен день прострочення, але не більше 1% від вартості не відвантаженого товару.

П. 11.5 договору передбачено, що цей договір підписаний в 2-х примірниках українською мовою, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі сторін. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного їх завершення.

24.01.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" було підписано специфікацію №1 до договору (далі - специфікація №1), відповідно до п. 1 якої постачальник зобов`язаний передати у власність покупцю, а покупець зобов`язаний оплатити і прийняти у свою власність товар, а саме: добриво азотно-фосфорно-калійне марки 16-16-16-6(S) у кількості 128 т загальною вартістю 1 241 600,00 грн, а також оплатити компенсацію вартості з/д тарифу у розмірі 47 475,82 грн.

У п. 5 специфікації №1 сторонами погоджено, що термін поставки товару - січень-лютий (з урахуванням п. 6 цієї специфікації, яким передбачено, що покупець здійснює оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100% загальної вартості об`єму товару, яка вказана у п. 2 цієї специфікації, а саме: 1 289 075,82 грн).

На виконання умов договору та специфікації №1, відповідач виставив рахунок на оплату №33 від 24.01.2020 на суму 1 289 075,82 грн, який був оплачений позивачем у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення №341 від 28.01.2020, що міститься у матеріалах справи.

Відповідач свої зобовязання з поставки товару відповідно до специфікації №1 виконав частково, поставивши товар згідно з видатковою накладною № 97 від 19.02.2020 у кількості 64 т загальною вартістю 620 800,00 грн. Компенсація вартості з/д тарифу становила 23 737,91 грн, що підтверджується копією акту надання послуг № 98 від 19.02.2020.

Решту товару на суму 620 800,00 грн у кількості 64 т відповідач протягом строку, визначеного у п. 5 специфікації №1, не поставив. У зв`язку з цим, 24.03.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію б/н від 13.03.2020, в якій повідомив про порушення зобов`язання з боку відповідача та про нарахування пені за прострочення поставки товару, яка підлягає сплаті відповідачем протягом 7 днів з дати отримання цієї претензії.

14.02.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" було підписано специфікацію №5 до договору (далі - специфікація №5), відповідно до п. 1 якої постачальник зобов`язаний передати у власність покупцю, а покупець зобов`язаний оплатити і прийняти у свою власність товар, а саме: добриво азотно-фосфорно-калійне марки 16-16-16-6(S) у кількості 126 т загальною вартістю 1 272 600,00 грн, а також оплатити компенсацію вартості з/д тарифу у розмірі 40 819,32 грн.

У п. 5 специфікації №5 сторонами погоджено, що термін поставки товару - лютий-березень (з урахуванням п. 6 цієї специфікації, яким передбачено, що покупець здійснює оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у розмірі 100% загальної вартості об`єму товару, яка вказана у п. 2 цієї специфікації, а саме: 1 313 419,32 грн).

На виконання умов договору та специфікації №5, відповідач виставив рахунок на оплату №75 від 14.02.2020 на суму 1 313 419,32 грн, який був оплачений позивачем у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення №390 від 17.02.2020, яка міститься у матеріалах справи.

Оскільки відповідач не поставив товар у строк, визначений у п. 5 специфікації №5, 08.04.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію б/н від 08.04.2020 з вимогою повернути кошти ТОВ "ФІЛДЗ-АГРО" у сумі 1 313 419,32 грн та сплатити пені на підставі п. 8.5 договору протягом трьох банківських днів з дати отримання претензії.

З урахуванням зазначеного вище, на підставі п. 8.5 договору, позивачем нараховано пеню за прострочення відповідачем поставки товару відповідно до специфікації №1 у розмірі 6 208,00 грн та відповідно до специфікації №5 у розмірі 12 726,00 грн, що разом становить 18 934,00 грн.

Окрім того, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних у сумі 3 082,16 грн (а саме: 2 113,24 грн 3% річних, нарахованих на 644 537,91 грн заборгованості, за період з 01.03.2020 по 09.04.2020, та 968,92 грн 3% річних, нарахованих на 1 313 419,32 грн заборгованості, за період з 01.04.2020 по 09.04.2020).

Надаючи правову характеристику правовідносинам, що склалися між сторонами, та проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджено, що спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням постачальником умов договору поставки № 16/01 від 24.01.2020 в частині дотримання строків поставки товару покупцю.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що сторони погодили строк поставки товару відповідно до специфікації №1 на загальну суму 1 241 600,00 грн протягом січня-лютого 2020 р., а за специфікацією №5 на загальну суму 1 272 600,00 грн протягом лютого-березня 2020 р. При цьому, відповідач своє зобов`язання з поставки товару за специфікацією №1 виконав частково, товар на суму 620 800,00 грн у кількості 64 т протягом строку, визначеного у п. 5 специфікації №1, не поставив. Відповідач також не поставив позивачу товар за специфікацією №5 у строк, передбачений п. 5 специфікації №5.

Щодо вимоги про розірвання договору поставки № 16/01 від 24.01.2020 в судовому порядку господарський суд зазначає таке

Необхідність розірвання договору поставки № 16/01 від 24.01.2020 позивач обґрунтовує тим, що тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару з урахуванням специфіки товару - мінеральні добрива, які використовуються в аграрній промисловості у визначені терміни, свідчить про істотне порушення договору.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача на підставі п.3 ч.3 ст. 1212 ЦК України грошових коштів у сумі 1 957 957,23, отриманих від відповідача на підставі договору поставки № 16/01 від 24.01.2020, позивач посилається на те, що внаслідок розірвання цього договору зазначені грошові кошти є такими, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави.

Частиною 1 ст. 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України унормовано, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.04.2019 у справі № 923/494/18

Обґрунтовуючи істотність порушення відповідачем умов договору, позивач посилається на тривале невиконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару та на специфіку товару - мінеральні добрива, які використовуються в аграрній промисловості у визначені терміни.

Приписами ч. 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи вищеазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав з якими законодавець пов`язує можливість розірвання договору за рішенням суду на підставі положень ч. 1 ст. 651 ЦК України. Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 1 957 957,23 грн грошових коштів, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави, відповідно до п.3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України суд зазначає таке.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Судом встановлено, що грошові кошти у сумі 1 957 957,23 грн були перераховані позивачем відповідачу на виконання умов договору поставки № 16/01 від 24.01.2020, який на момент звернення до суду був чинним.

Отже, положення ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 957 957,23 грн на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 18934,00 грн пені суд заначає наступне

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

І цивільним, і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов`язань таким способом як пеня.

Господарський кодекс України не містить поняття пені. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення положень ч. 3 ст. 549 ЦК України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18.

Як встановлено судом, у п. 8.5 договору сторони погодили, що у разі недотримання термінів поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за яких нараховується пеня, від вартості не відвантаженого в строк товару, за кожен день прострочення, але не більше 1% від вартості не відвантаженого товару.

Під час перевірки обґрунтованості заявленого до стягнення покупцем з постачальника розміру пені за порушення строків поставки товару суд встановив, що позивачем розмір пені розраховано правильно з урахуванням обмежень, встановлених п. 8.5 договору (не більше 1% від вартості не відвантаженого товару).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені у сумі 18 934,00 грн.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача 3% річних у сумі 3 082,16 грн, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 2 113,24 грн 3% річних за період з 01.03.2020 по 09.04.2020, та 968,92 грн, 3% річних за період з 01.04.2020 по 09.04.2020.

Зважаючи на те, що зобов`язання відповідача з поставки товару за договором поставки № 16/01 від 24.01.2020 у строки, визначені специфікацією №1 та специфікацією №5, не є грошовим, положення ч. 2 ст. 625 не можуть бути застосовані до таких правовідносин, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. За таких обставин судові витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується заявлених позивачем у позовній заяві витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, підписаного акту прийому-передачі наданих послуг, платіжного доручення, тощо, відповідно відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. 74 - 79, 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" про розірвання договору поставки № 16/01 від 24.01.2020 та стягнення 1 979 973,39 грн задовольнити частково.

2. Розірвати договір поставки № 16/01 від 24.01.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ВС" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Чорновола, будинок 51; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІЛДЗ-АГРО" (18000, Черкаська область, місто Черкаси, Придніпровський район, вулиця Небесної сотні/Благовісна, будинок 105/269; ) 18 934 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 00 копійок пені та 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: (http://court.gov.ua/fair/).

Повне рішення складено: 07.08.2020

Суддя В.М. Антонова