СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2020 р. Справа № 917/478/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств", с. Терешки, Полтавський район, Полтавська область (вх. № 1579П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 21.05.2020 року у справі №917/478/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Ціленко В.А.), повний текст якого складено 25.05.2020 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", м. Полтава в собі Полтавського центру обслуговування споживачів, м. Полтава

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств", с. Терешки, Полтавський район, Полтавська область

про стягнення грошових коштів в сумі 4 058,36 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.05.2020 року у справі №917/478/20 позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" в особі Полтавського центру обслуговування споживачів 2 899,05 грн. пені за порушення строку попередньої оплати, 1 070,14 грн. пені за порушення строків оплати спожитої електроенергії, 89,17 грн. 3% річних та 2 102,00 грн. судового збору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.05.2020 року у справі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення з ТОВ "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" 2899,05 грн. пені, 1070,14 грн. пені, 89,17 грн. 3% річних та 2102,00 грн. судового збору відмовити повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

У позовній заяві, підставою для нарахування та стягнення заборгованості позивач вказує договір на постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та комерційну пропозицію №1-УП.

Факт приєднання до договору та прийняття комерційної послуги відсутній, позивач не надав суду рахунки на оплату послуг з доказами їх отримання відповідачем, які встановлювали б строки оплати за послуги та доказів існування договірних відносин, які б визначали строки оплати послуг за постачання електричної енергії в період з 26.01.2019 року по 31.05.2019 року, а тому не встановлені строки оплати послуг з постачання електричної енергії.

Позивачем надано комерційну пропозицію №1-УП, в редакції станом на 01.01.2020 року, яка набула чинності з 01.01.2020 року, про що можливо пересвідчитись на сайті заявника за адресою: htpps://energo.pl.ua.spozhivacham-universalnoi-poslugi/komer-propozytsii.

Заявником не надано суду та не виконано вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії в частині одночасного розміщення редакції договору про постачання електричної енергії на веб-сайті заявника та в друкованому виданні, на території ліцензованої діяльності заявника на період часу виникнення спірних взаємовідносин, а тому на даний час позивач та відповідач не перебувають у договірних відносинах.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі, вчинений правочин з недодержанням письмової форми є нікчемним, а тому підстав у позивача для стягнення заборгованості в розмірі 4058,36 грн., не має.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.07.2020 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2020 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" на рішення господарського суду Полтавської області від 21.05.2020 року у справі залишено без руху; останнє зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

17.07.2020 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№6762), в якій останній просив долучити до матеріалів справи докази надіслання копії апеляційної скарги - Полтавському центру обслуговування споживачів, м. Полтава, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" на рішення господарського суду Полтавської області від 21.05.2020 року у справі; позивачу встановлено строк до 30.07.2020 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 05.08.2020 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

29.07.2020 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7106), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, що долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує про таке.

Дії відповідача, а саме сплата рахунків, виставлених споживачем, документальне підтвердження споживання електричної енергії, надання відомостей про обсяги очікуваного споживання електричної енергії свідчать про те, що договір про постачання електричної енергії є укладеним з 01.01.2019 року та відповідач мав повну інформацію щодо змісту договору, в тому числі строків оплати, передплати, розмірів неустойки, тощо.

Представник позивача в судове засідання 05.08.2020 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 20.07.2020 року позивачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 30.07.2020 року №710, згідно з яким позивач отримав копію ухвали від 20.07.2020 року - 27.07.2020 року.

Представник відповідача в судове засідання 05.08.2020 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 20.07.2020 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 31.07.2020 року №702, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 20.07.2020 року - 28.07.2020 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції, Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 20.07.2020 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якою дію карантину продовжено до 31.08.2020 року; наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2020 року №14-а суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Також, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

У період з січня по липень 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" активну електричну енергію на суму 294 505,93 грн., що підтверджується рахунками постачальника: № А22305299 від 28.02.2019 року; № А22305299 від 31.03.2019 року; № А22305299 від 30.04.2019 року та платіжними дорученнями споживача електричної енергії про їх сплату: № 166 від 28.02.2019 року; № 725 від 20.03.2019 року; № 1054 від 12.04.2019 року; № 409 від 26.04.2019 року; № 682 від 10.07.2019 року; № 2127 від 24.07.2019 року.

Позивач посилається на те, що ним зі споживачем укладено договір постачання електричної енергії, який є публічним договором приєднання; контрагент за договором порушував його умови щодо строків оплати спожитої активної електроенергії.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив стягнути з відповідача 2 899,05 грн. пені за порушення строку попередньої оплати, 1 070,14 грн. пені за порушення строків оплати спожитої електроенергії та 89,17 грн. 3% річних.

21.05.2020 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України, зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ст. ст. 626, 638 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони і прийняття пропозиції другою стороною. Акцепт пропозиції укласти договір залежить від виду договору.

Згідно зі ст. ст. 633, 634 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товару, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звертається, на однакових для всіх споживачів умовах.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем надано договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є окремим видом договору, а саме публічним договором та договором приєднання.

Згідно п.1.1. договору, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до договору, згідно з заявою-приєднанням, яка є додатком 1 до договору.

У п. 2.1. договору визначено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

У п.5.2. договору сторони погодили, що спосіб визначення ціни за електричну енергію зазначається у комерційній пропозиції постачальника.

Відповідно до умов комерційної пропозиції №1-УП, оплата вартості електричної енергії, включаючи витрати за послуги з розподілу, здійснюється виключно на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника універсальних послуг до 25 числа місяця, що передує розрахунковому періоду авансовим платежем в розмірі 100% від вартості очікуваних обсягів споживання електричної енергії.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України (п.9.1. договору).

Згідно з п.9.2. договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовувати збитки, понесені постачальником виключно у разі, зокрема, порушення споживачем строків розрахунків з постачальником в розмірі, погодженому сторонами у договорі.

Відповідно до п.п. 1.2.8,3.2.5, 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року (далі - НКРЕКП), договір постачання розробляється постачальником універсальних послуг на основі типового договору, шляхом приєднання споживачем до обраної пропозиції, через заяву - приєднання.

У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору, публічний договір про постачання електроенергії, як пропозиція, розміщений Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" на офіційному веб - сайті hllps://www.energo.pl.ua.

Згідно п. 2.7 постанови НКРЕКП №312, п. 3.1.5 ПРРЕЕ договір постачання електроенергії укладається шляхом приєднання до умов публічного договору: підписання заяви - приєднання; оплати отриманого від постачальника рахунку; фактичного споживання будь - яких обсягів електричної енергії.

За матеріалами справи, з січня по липень 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" була спожита поставлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" активна електрична енергія, що підтверджується рахунками постачальника: № А22305299 від 28.02.2019 року; № А22305299 від 31.03.2019 року; № А22305299 від 30.04.2019 року та платіжними дорученнями споживача електричної енергії про їх сплату: № 166 від 28.02.2019 року; № 725 від 20.03.2019 року; № 1054 від 12.04.2019 року; № 409 від 26.04.2019 року; № 682 від 10.07.2019 року; № 2127 від 24.07.2019 року.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач своїми діями акцептував пропозицію позивача приєднатися до запропонованого на веб - сайті публічного договору, умови якого є обов`язковими для споживача.

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Споживачі універсальних послуг не позбавлені права та можливості ознайомитися з редакцією договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та комерційними пропозиціями.

За таких обставин, аргументи апелянта на те, що позивачем не виконано вимоги Правил роздрібного ринку електричної енергії в частині одночасного розміщення редакції договору про постачання електричної енергії на веб-сайті заявника та в друкованому виданні, що на його думку свідчить про те, що сторони не перебувають у договірних відносинах, не приймаються.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень №166 від 28.02.2019 року, №725 від 20.03.2019 року, №1054 від 12.04.2019 року, №409 від 26.04.2019 року, №682 від 10.07.2019 року, а саме в реквізиті платіжного доручення призначеннях платежу зазначено: оплату за активну електричну енергію згідно договору №22305299 від 01.01.2019 року.

Так, загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб`єктів переказу регулюється Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, зареєстрованої в Міністерстві

юстиції України 29.03.2004 року № № 377/8976 (далі - Інструкція), платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно п.3.7. Інструкції, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі (п.2.29. Інструкції).

Отже, зі змісту вказаних норм слідує, що призначення платежу належить виключно платнику, платник може змінити реквізит призначення платежу до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення.

Таким чином, відповідач у платіжних дорученнях чітко визначив призначення платежу, надавши повну інформацію про платіж, зазначивши в рахунок чого мають бути спрямовані сплачені ним кошти, а саме: оплата за активну електричну енергію згідно договору №22305299 від 01.01.2019 року, що свідчить про його обізнаність та визнання умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Крім того, п. 5.2. договору та додатком № 3 до нього визначено, що оплата вартості електроенергії, включаючи витрати за послуги з розподілу, здійснюються до 25 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, авансовим платежем в розмірі 100% від вартості очікуваних обсягів споживання, наданих оператору споживачем. По закінченню розрахункового місяця, до 5 числа місяця наступного, за розрахунковим періодом, постачальник надає споживачу на оплату рахунок за фактично спожиту електричну енергію.

У відповідності до п. 5.10. договору оплата рахунку постачальника має бути здійснена у визначений в ньому строк, але не пізніше 5 робочих днів від дати отримання рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарським судом першої інстанції вірно вказано на те, що з розрахунків пені та 3 % річних, платіжних доручень споживача слідує, що оплата рахунків постачальника електроенергії здійснювалася споживачем з порушенням умов публічного договору, до якого останній приєднався.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, нарахування позивачем 3% річних не є штрафними санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, а тому наявність вини відповідача не є необхідною умовою для їх стягнення.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань зі сплати спожитої електричної енергії підтверджується матеріалами справи, та відповідачем не спростовується, що є підставою для нарахування відповідачу 3% річних за таке прострочення.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Пунктом 5.11. договору та комерційної пропозиції № 1-УП визначено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, у тому числі нездійснення попередньої оплати та оплати додатково замовлених обсягів купівлі електричної енергії, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та 3% річних за допомогою калькулятору ЛІГА.ЗАКОН, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив, що їх розмір за визначений позивачем період є вірним.

Таким чином, місцевий господарський суд, вірно встановивши, що відповідач своїми діями акцептував пропозицію позивача приєднатися до запропонованого на веб - сайті публічного договору, умови якого є обов`язковими для споживача, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача 2 899,05 грн. пені за порушення строку попередньої оплати, 1 070,14 грн. пені за порушення строків оплати спожитої електроенергії та 89,17 грн. 3% річних.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія" Комбінат виробничих підприємств" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.05.2020 року у справі №917/478/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.08.2020 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін