ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020м. ДніпроСправа № 904/2014/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Збут", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод", м. Першотравенськ, Дніпропетровськ область

про стягнення заборгованості у розмірі 265 478,29 грн. за Договором поставки № 6714-ПРМЗ-УМТС-Т від 18.06.2018 року

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс-Збут" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" про стягнення заборгованості у розмірі 265 478,29 грн. за Договором поставки № 6714-ПРМЗ-УМТС-Т від 18.06.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки № 6714-ПРМЗ-УМТС-Т від 18.06.2018, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою від 16.04.2020 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано Позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати належну копію Договору поставки № 6714-ПРМЗ-УМТС-Т від 18.06.2018 року.

05.05.2020 Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 06.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Ухвалою від 03.06.2020 надано відповідачу додатковий строк для подачі відзиву на позов у справі №904/2014/20 до 28.06.2020.

08.07.2020 відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем порушено умови договору та прострочено граничні терміни реєстрації податкових накладних, в наслідок чого відповідачем позивачеві нараховано 36 695,28 грн. штрафу.

Також відповідач вказав на те, що позивач у розрахунку пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ не обмежується 5% від вартості своєчасно несплаченої продукції, що в свою чергу прямо суперечить умовам договору. 3% річних не передбачені договором та не можуть бути стягнутими.

Щодо витрат на правничу допомогу відповідач заперечив та зазначив, що позивачем не надано належних доказів щодо нарахування витрат на правничу допомогу.

03.08.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що 25.06.2020 позивачем отриманий лист відповідача щодо порушення умов договору № 6714-ПРМЗ-УМТС від 18.06.2018, в якому останнім висувалася вимога щодо сплати штрафу у сумі 36 695,28 грн. за прострочення виконання умов договору.

За розглядом отриманого листа 15.07.2020 позивач надіслав на адресу відповідача відповідь № 15/07/20-1 від 15.07.2020, у якій зазначив, що висунуті відповідачем вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не допущено прострочення термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних та, відповідно, не порушено умов договору поставки № 6714-ПРМЗ-УМТС-Т від 18.06.2018.

Також позивач вказує на те, що в договір передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну. Умовами договору також встановлено, що штрафні та оперативно-господарські санкції до постачальника можуть бути застосовані покупцем виключно у випадку не реєстрації податкової накладної в межах граничних строків реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Протягом дії договору поставки № 6714-ПРМЗ-УМТС від 18.06.2018 постачальником (позивачем) жодного разу не допущено порушення граничних строків реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Оскільки позивачем не було допущено порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, то, відповідно, у відповідача відсутні будь-які підстави вимагати сплати штрафу у розмірі 36 695,28 грн., а також застосовувати до позивача оперативно-господарську санкцію у вигляді затримання оплати товару на суму податкового кредиту по ПДВ. Тому вимога відповідача по сплаті штрафу у розмірі 36 695,28 грн. є безпідставною, про що повідомлено відповідача.

Крім того, позивач вказує на те, що правовими наслідками порушення відповідачем грошового зобов`язання є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, але й неустойку, інфляційні нарахування та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Твердження відповідача про те, що проценти підпадають під визначення пені, не відповідають чинному законодавству України, нормами якого встановлена можливість одночасного стягнення процентів та неустойки, які є різними правовими інститутами.

Позивач зазначає, що за загальними правилами, проценти за неправомірне користування грошовими коштами та пеня мають різну правову природу та можуть нараховуватися одночасно. Проте, якщо сторони в договорі змінили спосіб обчислення процентів та визначили їх в розмірі певного проценту за кожний день прострочення, Верховний Суд зробив висновок, що обчислені саме таким чином проценти за своєю природою є пенею.

Щодо витрат на правничу допомогу позивач зазначив, що докази, які підтверджують обсяг виконаної адвокатом роботи, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України будуть надані позивачем протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, тому твердження відповідача, що позивачем не надано доказів виконаної роботи є передчасним.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Цей строк закінчився 06.08.2020.

Відповідач заперечень на відповідь на відзив не надав, правом на продовження строків, визначених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", не скористався.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору поставки, умов, строку поставки товару та строків оплати за поставлений товар, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Як вбачається з позовної заяви, 18.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" (далі - покупець відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс-Збут" (далі - постачальник, позивач) укладено договір поставки №6714-ПРМЗ-УМСТ-Т (далі - договір). 15.01.2019 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №6714-ПРМЗ-УМСТ-Т від 18.06.2018.

В порядку та на умова, передбачених цим договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2 договору встановлено, що покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, яка поставляється у його власність на цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками та в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору.

Під партією продукції сторони розуміють любу кількість продукції, однорідної по своїм якісним показникам, які супроводжуються одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції - DDP, відповідно "Інкотермс-2010", з урахуванням умов та застережень, які містяться у цьому договорі та/або відповідних специфікаціях до цього договору.

Узгоджене місце призначення поставки зазначається сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі ризики, пов`язані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки.

У випадку, коли сторонами в специфікаціях узгоджуються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п. 4.2. договору).

Згідно п. 4.7. договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, яка зазначена представником покупця на видатковій накладній.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення по кількості) поставки продукції складає, якщо інше не узгоджено сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 5 000 000,00 грн. без ПДВ на дату підписання договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця.

Згідно п. 5.2. договору ціна на продукцію, що поставляється постачальником встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору.

Розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником покупцю по цьому договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових кошті в на поточний рахунок постачальника на протязі 5 календарних днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.4. договору).

Пунктом 5.5. договору встановлено, що остаточні взаєморозрахунки між покупцем та постачальником проводяться на підставі даних якості, кількості, асортиментна та комплектності продукції, визначених у відповідності до розділу 2 цього договору.

Цей договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони прийшли до згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2018 року включно.

У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань по цьому договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У випадку підписання сторонами на виконання цього договору специфікації(ій) до договору до закінчення строку дії договору, встановлено в абзаці 1 п. 8.1. цього договору, строки виконання зобов`язань по яким виходять за рамки строку дії договору, вказаного в абзаці 1 п. 8.1. цього договору, дія договору продовжується на строк виконання сторонами зобов`язань по укладенню специфікацій. Строк дії договору продовжується тільки по відношенню до специфікації, які укладені в порядку, вказаному в даному пункті договору тільки на період виконання сторонами зобов`язань по вказаному договору (п. 8.1. договору).

Сторонами підписано специфікації, якими узгоджено поставку товару на загальну суму 220 171,69 грн. (а.с. 50-58).

Позивачем на виконання умов договору здійснено поставку відповідачеві товару на загальну суму 220 171,69 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами без заперечень, товарно-транспортними накладними, нарядами, податковими накладними та виставленими рахунками на оплату (а.с. 59-122).

У зв`язку неоплатною відповідачем поставленого товару, позивач направив на адресу відповідача вимогу № 04/11/19-1 від 04.11.2019 про стягнення заборгованості (а.с. 123 - 129), що підтверджується описом та накладною (а.с. 130).

11.06.2020 відповідач направив на адресу позивача лист від 11.06.2020 № 725, в якому повідомив останнього про порушення ним умов договору в частині своєчасної реєстрації податкових накладних та просив сплатити суму штрафу у розмірі 36 695,28 грн. (а.с. 187-188).

Позивачем 15.07.2020 на адресу відповідача направлено відповідь № 15/07/20-1 на зазначений вище лист в якій зазначив, що ним не було допущено порушень умов договору в частині своєчасної реєстрації податкових накладних (а.с. 202-203).

Станом на подачу позову до суду відповідач за поставлений товар не розрахувався, в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 220 171,69 грн., що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 220 171,69 грн. підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, за порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 37 608,26 грн., 3% річних - 5 967,85 грн., інфляційні втрати - 1 730,49 грн.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.8. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець, по письмовій вимозі постачальника, сплачує постачальнику неустойну у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Позивачем нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки за період з 30.03.2019 по 13.01.2020 у сумі 37 608,26 грн., однак, в пункті 6.8 договору сторони погодили, що сума нарахованої пені не повинна перевищувати 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

5% від суми боргу у розмірі 220 171,69 грн. складають 11 008,58 грн., що менше суми пені нарахованої позивачем, отже до стягнення підлягає пеня у розмірі 11 008,58 грн.

В частині стягнення пені у сумі 26 599,68 грн. слід відмовити.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних, що підлягають до стягнення за період з 30.03.2019 по 30.03.2020 становлять 5 967,85 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з квітня 2019 року по лютий 2020 року становлять 1 079,68 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 650,81 грн. слід відмовити.

Заперечення відповідача щодо нарахування 3 % річних судом не приймаються на підставі наступного.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1.3. Постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що з урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обґрунтовуються, як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану ст. 625 ЦК України вміщено в розділ І книги 5 ЦК України - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. Постанови Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Суд зазначає, що є суттєвим, що норми ст.ст. 536, 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дозволяють їх одночасне застосування, оскільки проценти та неустойка є різними правовими інститутами. Застосування положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Враховуючи викладене, правовими наслідками порушення відповідачем грошового зобов`язання є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, але й неустойку, інфляційні нарахування та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Натомість, твердження відповідача, що проценти підпадають під визначення пені, не відповідають чинному законодавству України, нормами якого встановлена можливість одночасного стягнення процентів та неустойки, які є різними правовими інститутами.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем умов договору в частині порушення строків реєстрації податкових накладних, то суд не приймає ці заперечення до уваги оскільки це не є підставою для не оплати за поставний товар.

Крім того, суд зазначає, що це не стосується даного позову та відповідач має право звернутися до суду в загальному порядку з вимогою про стягнення штрафу за порушення умов договору в частині порушення строків реєстрації податкових накладних.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 220 171,69 грн., пені - 11 008,58 грн., 3% річних - 5 967,85 грн. та інфляційних втрат - 1 079,68 грн.

В частині стягнення пені у сумі 26 599,68 грн. та інфляційних втрат - 650,81 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Збут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" про стягнення заборгованості у розмірі 265 478,29 грн. за Договором поставки № 6714-ПРМЗ-УМТС-Т від 18.06.2018 року - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" (52800, Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул. Шахтарської Стави, б. 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Збут" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, б. 8, ) суми основного боргу у розмірі 220 171,69 грн., пеню - 11 008,58 грн., 3% річних - 5 967,85 грн. та 1 079,68 грн. - інфляційних втрат, витрати по сплаті судового збору 3 573,42 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-Збут" пені у сумі 26 599,68 грн. та інфляційних втрат - 650,81 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.08.2020

Суддя Н.Г. Назаренко