ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" серпня 2020 р. Справа № 924/122/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства "КЕЙТ-К", м. Хмельницький

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕХМ УКРАЇНА", м. Київ

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача - Якимчук О.В.

від відповідача - Хрімлі Д.І.

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача неустойку за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкту суборенди в розмірі 250 941, 13 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що 01.02.19 достроково припинив дію укладений між сторонами (позивач - орендар, відповідач - суборендар) договір суборенди частини нежитлового приміщення від 17.05.17 № П/15-04/17. Дане підтверджується таким, що набрало законної сили рішенням господарського суду Хмельницької області від 10.10.19 у справі № 924/163/19.

Згідно умов вищевказаного договору, відповідач зобов`язаний повернути орендоване майно орендарю протягом 5 днів з моменту припинення дії договору. З урахуванням обставин справи, останнім днем повернення приміщення є 05.02.19. Проте, фактична передача приміщення, згідно акту прийому-передачі відбулася 24.10.19. Таким чином, згідно ст. 785 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення повернення майна, а саме з лютого 2019 року по жовтень 2019 року (в лютому 23 дні - з моменту прострочки повернення майна до кінця місяця та у жовтні 23 дні - з початку місяця до дня повернення приміщення, решта місяців - повні). При цьому, вказано, що згідно договору плата за користування приміщенням складається з основного та додаткового платежів.

Вказано, що позивач, при розрахунку заявленої до стягнення суми врахував здійснені відповідачем оплати за період фактичного безпідставного користування майном, а також здійснену відповідачем оплату гарантійного платежу у розмірі 111 126 грн. згідно п. 2.5. договору. При цьому, зазначено, що вимоги відповідача щодо повернення гарантійного платежу не надходило, а строків повернення даного платежу договором не визначено.

Направлена на адресу відповідача вимога відносно оплати неустойки бажаного результату не принесла.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні та відповідач у письмовому відзиві проти позову заперечують, вказують таке. Згідно ЦК України розірвання договору вчиняється в такій самій формі, в якій проводилось його укладення. Отже, оскільки укладений між сторонами договір вчинено у письмовій формі, розірвання його має відбуватись також в письмовій формі. Проте, позивач жодного разу не направив відповідачу відповідної пропозиції (проекту договору або акту прийому-передачі). Направлення лише повідомлення не є належною формою розірвання вищевказаного договору.

Вказано, що неповернення відповідачем майна позивачу у вказаний позивачем період (безпідставного користування) не є наслідком недобросовісної поведінки відповідача, оскілки сам позивач не вчиняв жодних дій щодо повернення майна. Так, позивач не визначився з часом здійснення передачі майна. Між сторонами відсутня чітка домовленість щодо порядку повернення майна. У трьох повідомленнях позивача про дострокове припинення договору містилось три різні дати відповідного повернення. Отже, про фактичне повернення майна свідчить лише акт прийому-передачі від 24.10.19, підписання якого позивачем свідчить про погодження останнього з датою припинення договору 24.10.19. Також, відповідач звернув увагу на те, що з 07.08.19 по 30.09.19 позивач припинив постачання електроенергії у орендоване відповідачем приміщення, чим створив несприятливі умови для передачі орендованого майна.

Окремо відмічено, що під час здійснення переговорів сторін щодо припинення дії договору, відповідач продовжував користуватися майном, за що належним чином здійснював орендну плату. Позивач вказані платежі приймав і жодного разу не надав відповідачу повідомлення про помилкове перерахування грошей і не пропонував їх повернути. Крім того, сплачений відповідачем гарантійний платіж позивач так і не повернув.

Зазначено, що рішення суду про виселення відповідача з орендованого приміщення та передачу останнього позивачу прийнято 10.10.19 і вступило в силу 04.11.19. Таким чином повернення відповідачем орендованого приміщення 24.10.19 (акт) здійснено без порушення будь-яких строків передачі орендованого майна, а саме одразу після відповідного судового рішення. Вказано, що згідно чинного законодавства припинення обов`язків орендаря пов`язано з фактом повернення об`єкта оренди орендодавцю. З цього моменту договір припиняється. Отже, укладений між сторонами договір припинив свою дію після підписання сторонами акту прийому-передачі 24.10.19, а отже, нарахування неустойки за лютий - жовтень безпідставне.

Наголошено, що згідно укладеного між сторонами договору жодних штрафних санкцій в разі несвоєчасного повернення приміщення не визначено. Застосування ж ст. 785 ЦКУ безпідставне, оскільки позивач фактично надавав, а відповідач отримував орендні послуги, за що належним чином здійснював орендні платежі до 24.10.19. При цьому, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати за неповернення майна, і за один і той же період є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і теж порушення, що неприпустимо.

Крім того, відповідач звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок суми позову є незрозумілим та таким, що не відображає заявлену до стягнення суму. Виходячи з наданого позивачем розрахунку при його здійсненні враховано не тільки основний, але й додатковий платіж. Проте, платою за користування річчю в розумінні ЦК є саме основний платіж. Крім того, в позові не вказаний навіть чіткий період, за який здійснено нарахування неустойки.

Матеріалами справи встановлено.

17.05.17 між ПП „Кейт-К" (позивач/орендар) та ТОВ „ЕХМ Україна" (відповідач/суборендар) укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення № П/15-04/17, за яким орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення площею 110 м. кв. (об`єкт оренди). Об`єкт оренди знаходиться в нежитловій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за задресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1А на 1 поверсі, згідно плану приміщення (додаток).

Згідно п. 2.1. договору розмір суборендної плати в місяць встановлюється за погодженням сторін та визначається наступним чином: (основний суборендний платіж без ПДВ + додатковий суборендний платіж без ПДВ) + ПДВ, де основний суборендний платіж за один місяць з дати підписання акту прийому-передачі та протягом першого повного року суборенди складає 230 грн. в т.ч. ПДВ за 1 кв. м. суборендованої площі. За погодженням сторін, розмір суборендної плати за перший місяць суборенди становить 50% від розміру основного суборендного платежу, визначеного відповідно до умов цього пункту договору. Додатковий суборендний платіж за відповідний місяць суборенди протягом строку дії договору визначається за наступною формулою - валові доходи суборендаря без ПДВ х 12% мінус основний суборендний платіж без ПДВ.

У разі, якщо визначений за формулою додатковий суборендний платіж має від`ємне значення, він, з метою визначення суборендної плати не підлягає нарахуванню та сплаті (тобто додаток „Додатковий суборендний платіж" вважається рівним нулю у формулі розрахунку суборендної плати, яка наведена вище.

За п. 2.5. гарантійний платіж за лютий - квітень 2020 року суборенди сплачується суборендарем частково в розмірі 111 126 грн. протягом 3 банківських днів з моменту підписання договору. Суборендна плата за перший місяць суборенди сплачується суборендарем протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту прийому-передачі. Починаючи з другого місяця суборенди, основний суборендний платіж сплачується суборендарем не пізніше 5 числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі наданих орендарем рахунків. Додатковий суборендний платіж за відповідний місяць суборенди сплачується суборендарем протягом 3 банківських днів з дати надання орендарем рахунків, виставлених на підставі довідки про суму доходів та копій звітів суборендаря за звітний місяць.

Строк суборенди за даним договором встановлюється з 01.06.17 по 30.04.20 (п. 5.1.)

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками. Також, він підписаний та скріплений печаткою ПП „Плаза К" - власник.

12.06.17 ПП „Кейт-К" та ТОВ „ЕХМ Україна" підписали і скріпили печатками акт прийому-передачі, за яким орендар (позивач) передає, а суборендар (відповідач) приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 110 м. кв., що знаходиться в нежитловій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1А на 1 поверсі.

10.10.19 господарським судом Хмельницької області ухвалено рішення у справі № 024/163/19 за позовом ТОВ „ЕХМ Україна" до ПП „Кейт-К", до ПП „Плаза - К" про визнання недійсним правочину який здійснений ПП „Кейт-К" щодо суборендаря ТОВ „ЕХМ Україна" щодо дострокового припинення договору суборенди № ОП/23-05/17 від 17.05.17 та повернення ПП „Кейт-К" частини нежитлового приміщення площею 110 кв. м., що знаходиться у нежитловій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1А 1 поверх, який оформлений у вигляді повідомлення № 56 від 15.01.19 та зустрічним позовом ПП Кейт-К" до ТОВ „ЕХМ Україна" за участю третьої особи ПП „Плаза - К" про виселення з займаної частини нежитлового приміщення, яким в первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено, виселено ТОВ „ЕХМ Україна" із займаної частини нежитлового приміщення площею 110 кв.м. , що знаходиться в нежилій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А 1 поверх з поверненням ПП „Кейт - К".

24.10.19 сторони підписали та скріпили печатками акт прийому-передачі, за яким суборендар/відповідач передав, а орендар/позивач прийняв частину нежитлового приміщення площею 110 м. кв., яке знаходиться в нежилій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1А на 1 поверсі.

21.01.20 позивач направив відповідачу вимогу № 225/21-20 про оплату неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання відносно повернення об`єкту оренди за договором № П/15-04/17 у розмірі 250 941, 13 грн. не пізніше 29.01.20. Докази направлення: поштова накладна від 21.01.20 № 9314 (одержувач - ТОВ „ЕХМ „Україна"); службовий чек від 21.01.20; фіскальний чек від 21.01.20; виписка з сайту „Нова Пошта" (відстеження відправки) від 10.02.20, де вказано, що відправка 9314 (та, яка вказана в поштовій накладній) отримана (получатель забрал отправление) адресатом 23.01.20.

Крім того, в справу додано:

- довідку АТ „Альфа - Банк" від 06.02.20 номер 12592 про надходження грошових коштів за період з 25.01.19 по 05.02.20 на рахунок позивача від відповідача;

- декларації про обороти ТОВ „ЕХМ Україна", адресовані позивачу з відомостями щодо грошових сум від продажу товарів в магазині „English home", який знаходиться у ТГРК „Либідь Плаза" за адресою м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1А за періоди: з 01.02.19 по 28.02.19; з 01.03.19 по 31.03.19; з 01.04.19 по 30.04.19; з 01.05.19 по 31.05.19; з 01.06.19 по 30.06.19; з 01.07.20 по 31.07.19 з доказами відносно направлення (службові чеки від 05.03.19, 02.04.19, 03.05.19, 04.06.19, 03.07.19, 06.08.19).

Відповідач подав платіжні доручення відносно оплати ним на користь позивача (платник - ТОВ „ЕХМ Україна", отримувач - ПП „Кейт-К"): авансу за експлуатацію, телекомунікаційні послуги, оренду - суборенду приміщення за договором № П/15-04/17 від 17.05.17, додатковий суборендний платіж за вищевказаним договором, витрати по електроенергії, комунальних послуг (призначення платежів), а саме: від 07.08.19 № 3271 на суму 34 070 грн., від 05.07.19 № 2800 на суму 34 070 грн., від 05.07.19 № 2799 на суму 9 754, 58 грн., від 05.07.19 № 2798 на суму 3 840 грн., від 10.06.19 № 2432 на суму 34 070 грн., від 15.05.19 № 2070 на суму 6 860, 34 грн., від 10.05.19 № 2012 від 10.05.19 на суму 34 070 грн., від 09.04.19 № 1536 на суму 8 508, 73 грн., від 05.04.19 № 1478 на суму 34 070 грн., від 15.03.19 № 1160 на суму 51 795, 72 грн., від 15.02.19 № 770 на суму 1 511, 46 грн., від 15.02.19 № 769 на суму 20 084, 02 грн., від 31.01.19 № 517 на суму 33 770 грн. Платіжні доручення містять напис „Проведено банком".

Окремо наявне платіжне доручення (платник - відповідач, отримувач - позивач) № 1581 від 30.05.17 про оплату відповідачем позивачу гарантійного платежу в розмірі 111 126 грн. (призначення платежу). В дорученні наявна відмітка „Проведено банком".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази та давши їм оцінку в сукупності, при аналізі норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд врахував таке.

Як видно з матеріалів справи, між сторонами виникли суборендні правовідносини щодо користування майном - частини нежитлового приміщення площею 110 м. кв., яке знаходиться в нежитловій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А на першому поверсі, орендодавцем (суборендодавцем) за якими є позивач, суборендарем (фактичним користувачем) - відповідач. Вказане підтверджується наявністю договору № П/15-04/17 від 17.05.17, актом прийому передачі вищевказаного майна від орендаря до суборендаря від 12.06.17, актом прийому-передачі (повернення) майна від суборендаря до орендаря від 24.10.19, деклараціями про обороти.

У свою чергу, орендар (позивач) користується вищевказаним об`єктом суборенди на підставі договору оренди № ОП/23-05/17 від 15.05.17, укладеного між ним та власником майна ПП „Плаза К" (п. 1.6. договору).

Згідно договору суборенди від 17.05.17 № П/15-04/17 строк суборенди встановлено з 01.06.17 по 30.04.20. Проте, як вбачається з рішення суду від 10.10.19, ухваленого у справі № 924/163/19 за позовом ТОВ „ЕХМ Україна" до ПП „Кейт - К" та до ПП „Плаза К" про визнання недійсним правочину який здійснений ПП „Плаза К" щодо орендаря ПП „Кейт-К" щодо відмови від договору оренди № ОП/23-05/17 від 15.05.17 (його дострокового розірвання), що оформлений у вигляді повідомлення № 83 від 10.01.19; про визнання недійсним правочину, який здійснений ПП „Кейт-К" щодо суборендаря ТОВ „ЕХМ Україна" щодо дострокового припинення договору суборенди № ОП/23-05/17 від 17.05.17 та повернення ПП „Кейт-К" частини нежитлового приміщення площею 110 м. кв., що знаходиться у нежитловій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 1 поверх, який оформлений у вигляді повідомлення № 56 від 15.01.19 та зустрічним позовом ПП „Кейт-К" до ТОВ „ЕХМ Україна" за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ПП „Плаза К" про виселення із займаної частини нежитлового приміщення, суд вирішив: у первісному позові відмовити; зустрічний позов задовольнити - виселити ТОВ „ЕХМ Україна" із займаної частини нежитлового приміщення площею 110 м. кв., що знаходиться у нежитловій будівлі ТГРК „Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 1 поверх з поверненням ПП „Кейт-К".

При цьому, в вищевказаному рішенні суд зазначив, що враховуючи припинення договору оренди № ОП/23-05/17 від 15.05.17, суд прийшов до висновку про правомірність звернення ПП „Кейт-К" до суборендаря - ТОВ „ЕХМ Україна" з повідомленням № 56 від 15.01.19, в якому повідомляв про дострокове припинення договору оренди № ОП/23-05/17 від 17.05.17, та, як наслідок про припинення чинності договору суборенди від 17.05.17 № П/15-04/17 (що є підставою спірних відносин у справі № 924/122/20) із 01.02.19.

Даний висновок зроблено судом (як зазначено в рішенні) виходячи з аналізу положень ст. ст. 761, 774 ЦК України, які встановлюють, що договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди. У разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема право передання його в суборенду. Суд зазначив, що виконання ТОВ „ЕХМ Україна" належним чином умов договору суборенди в частині своєчасної сплати суборендних платежів не може бути підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову, оскільки підставою для задоволення зустрічного позову вказано не порушення строків та порядку проведення розрахунків за договором суборенди, а припинення договору оренди № ОП/23-05/17 від 15.05.17.

Таким чином, факт припинення дії договору суборенди від 17.05.17 № П/15-04/17 з 01.02.19 є підтвердженим належними та допустимими доказами - рішенням суду, доказів оскарження чи скасування якого у справі немає (що виключає можливість не прийняття останнього). При цьому, суд врахував ч. 4 ст. 74 ГПКУ, де вказано, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наведені обставини спростовують доводи відповідача стосовно того, що договір суборенди припинив свою дію 24.10.10 (а не 01.02.19) з підписанням сторонами акту прийому-передачі майна (повернення) від відповідача до позивача, що з урахуванням вступу в силу рішення в справі № 924/163/19 - 04.11.19 та повернення майна до цього строку свідчить про безпідставність нарахування неустойка за лютий - жовтень 2019. Зокрема, набрання чинності рішенням суду в справі № 924/163/19 пов`язано з виселенням відповідача з орендованого (суборендованого) приміщення, що встановлено в резолютивній частині рішення. А факт припинення дії договорів оренди/суборенди є встановленими обставинами, які впливають на зміну/припинення пов`язаних з ними прав та обов`язків сторін з моменту їх настання (припинення дії договору).

Як вбачається зі змісту рішення в справі № 924/163/19 факт припинення дії договору суборенди № П/15-04/17 від 17.05.19 встановлено судом на підставі наявності обставин, передбачених ст. ст. 761, 774 ЦКУ у зв`язку з припиненням дії основного договору оренди, як однієї з передбачених законом підстав припинення договірних відносин. Таким чином, доводи відповідача про те, що оскільки укладений між сторонами договір суборенди вчинено в письмовій формі, то розірвання його також має бути проведено в такій формі є необґрунтованими.

Крім того, необґрунтованими є і доводи відповідача про те, що повернення майна орендодавцю (суборендодавцю) 24.10.19, а не 05.02.19 є наслідком дії самого позивача, оскільки обставини передачі майна не можуть впливати на встановлений законом момент виникнення обов`язку орендаря відносно повернення майна.

Не приймаються до уваги і твердження відповідача щодо того, що підписання позивачем акту прийому передачі щодо повернення майна є свідченням погодження його з тим, що договір припинено 24.10.19. Зокрема, підписання акту підтверджує лише факт передачі майна, а обставини припинення договору встановлено у рішенні суду у справі № 924/163/19.

Заперечуючи проти позову, відповідач також вказує, що під час здійснення переговорів про припинення дії договору відповідач продовжував користуватися майном, за що належним чином сплачував орендну плату. Позивач вказані платежі приймав і жодного разу не пропонував їх повернути.

Так, судом враховується, що згідно ст. 785 ЦКУ якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведена норма (яка покладена в основу правового обгрунтування позову) передбачає обов`язок суборендаря (згідно ст. 774 ЦКУ до договору піднайму/суборенди застосовуються положення про договір найму) сплатити неустойку. Цей обов`язок виникає не в силу неналежної оплати чи не оплати орендної плати, а на підставі факту неповернення речі, що має місце в даному випадку. Зокрема, згідно наведеної норми у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Рішенням суду в справі № 924/163/19 суд прийшов до висновку про правомірність звернення ПП „Кейт-К" до ТОВ „ЕХМ Україна", в якому повідомлялось про дострокове припинення договору суборенди з 01.02.19. Тому, з урахуванням положень договору суборенди (п. 3.3.6) про те, що суборендар зобов`язаний повернути майно орендарю протягом 5 днів з моменту припинення дії договору, обов`язок щодо повернення майна мав бути виконаний не пізніше 05.02.19.

При цьому, посилання відповідача на продовження орендних відносин в силу сплати ним (за заявлений у позові період неповернення майна) орендних платежів не впливає на застосування положень статті 785 ЦК, оскільки остання передбачає випадок, коли орендар продовжує користуватися орендованим майном після припинення дії договору та встановлює обов`язок не щодо оплати оренди, а щодо сплати неустойки (інша правова природа вказаного платежу) за порушення умов договору (неповернення майна позбавляє орендодавця можливості розпоряджатись ним).

В даному випадку не буде мати місце факт одночасної сплати орендної плати та неустойки, оскільки платежі, які здійснені після припинення дії договору з 01.02.19 проведені не в рамках передбачених договором строків оплати орендних платежів, і тому не можуть вважатися такими (орендними). Наявність же доказів проведення цих оплат, незважаючи на визначення в платіжних дорученнях їх призначення як орендних, є свідченням правомірності зарахування позивачем даних платежів в рахунок оплати неустойки.

При цьому суд приймає до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.04.20 у справі № 924/599/19, де зазначено, що законодавство у сфері орендних відносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта прийому-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі. При цьому, сплата відповідачем позивачу певної суми за фактичне користування майном за період прострочення повернення майна є обставинами, що підтверджують обґрунтованість стягнення неустойки в заявленому позивачем розмірі, за мінусом проведеної оплати.

Відповідач вказує на незрозумілість наданого позивачем розрахунку з точки зору того, що він включає не лише основний суборендний платіж, а й додатковий, що суперечить закону, а також не відображає періоду обрахунку.

Суд зазначає, що з урахуванням встановленого вище періоду прострочення повернення майна, період нарахування неустойки (з урахуванням ст. 785 ЦК - за період прострочення) визначається з моменту виникнення прострочення виконання обов`язку по поверненню майна - 06.02.19 (п. 3.3.6 протягом п`яти днів з моменту припинення дії договору) до моменту його фактичного повернення (акт від 24.10.19).

Розмір місячної суборендної плати, за п. 2.1. договору визначається як: основний орендний платіж без ПДВ + додатковий суборендний платіж без ПДВ) + ПДВ, де: основний суборендний платіж за один місяць з дати підписання акту та протягом першого повного року суборенди складає 230 грн. з ПДВ за 1 кв.м. площі; додатковий суборендний платіж за відповідний місяць суборенди протягом строку дії договору визначається за формулою - валові доходи суборендаря без ПДВ х (множення) 12% - (мінус) основний суборендний платіж без ПДВ.

Таким чином, сторони передбачили, що суборендна плата включає як основний суборендний платіж, так і додатковий суборендний платіж (основний і додатковий суборендний платіж є складовими орендної плати), що виключає підстави для неврахування додаткового платежу як скаладової орендної плати.

Період нарахування, який вказаний позивачем у позові (2 сторінка) також відповідає обставинам справи оскільки визначений він за період прострочення повернення приміщення - з 06.02.19 по день його повернення 24.10.19.

Нараховуючи суму позову та визначаючи розмір неустойки позивач врахував проведені відповідачем оплати за фактичне використання приміщення, проведені відповідачем (наявні платіжні доручення) за заявлений період (з 06.02.19 по 24.10.19) на суму 284 879, 37 грн. Суми, сплачені відповідачем за платіжними дорученнями від 15.02.19 № 770 на суму 1 511, 46 грн. та № 769 від 15.02.19 на суму 20 084,02 грн., які є оплатами за січень 2019 року, що не входить в період прострочення, що є предметом дослідження по справі, позивачем не було враховано при визначені розміру неустойки. Дана дія є правомірною, виходячи з вищевикладеного висновку суду про те, що всі проведені оплати відповідача в період прострочення повернення майна не є оплатою орендних платежів, оскільки дія договору у частині оплати оренди припинена.

Далі позивач, від зазначеної суми оплат, відмінусував орендну плату за період з 01.02.19 по 05.02.19 у розмірі 7 916, 02 грн., що є вірним, оскільки у даний період ще не наступило прострочення щодо обов`язку по поверненню майна і не виникло право на нарахування неустойки. Проте, за цей період мала бути сплачена орендна плата (і інші платежі).

Від суми, що виникла в результаті вищевказаної розрахункової дії (284 879, 37 грн. мінус 7 916, 02 грн.) - 276 963, 35 грн. позивач відмінусував також розмір нарахованих за заявлений період витрат на комунальні послуги, електроенергію та використання мережі „Інтернет" - 62 650, 78 грн., що також є вірним, оскільки в силу п. 2.2. договору плата за суборенду не включає компенсацію за комунальні послуги, плату за експлуатаційні послуги, відшкодування витрат по електроенергії, користування мережею „Інтернет". Так, згідно цього ж пункту суборендар компенсує орендарю понесені ним витрати на комунальні послуги, плату за експлуатаційні послуги на орендованих ним площах з розрахунку 54 грн. в т.ч. ПДВ за 1 кв.м. суборендованої площі. Компенсація за електроенергію, використану на об`єкті суборенди, здійснюється в межах її фактичного використання за даними приладів обліку.

В результаті вище вказаної розрахункової дії отримана сума становить 214 312, 57 грн., яка і зарахована позивачем в рахунок оплати неустойки, яка в свою чергу включає подвійну суму основного та додаткового платежу, що відображені у 2 та 3 колонці розрахунку, та становить 576 379, 70 грн. (не включає витрат на комунальні послуги, електроенергію та користування „Інтернет").

Згідно платіжного доручення від 30.05.17 № 1581 відповідач оплатив позивачу 111 126 грн. за призначенням платежу - „гарантійний платіж за 02-04. 2020". Даний платіж оплачено відповідачем згідно п. 2.5. договору, за яким гарантійний платіж за лютий - квітень 2020 року суборенди сплачується суборендарем частково в розмірі 111 126 грн. протягом 3 банківських днів з моменту підписання договору.

Слід зазначити, що згідно вищевказаного пункту договору даний платіж здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту підписання договору, що і було зроблено відповідачем (з незначним простроченням у 10 днів). Договір не містить умов, які передбачають підстави повернення даної суми в разі припинення дії договору до лютого 2020 року. Однак, виходячи з договірної природи даного платежу, останній є частковою передоплатою оренди (за 02-04.2020), що дає підстави віднести його на погашення неустойки наряду з іншими оплатами, здійсненими за період прострочення повернення майна. Таким чином, зарахування позивачем у розрахунку гарантійного платежу в рахунок оплати неустойки також відповідає положенням договору.

Отже, сума позову (576 379, 70 грн. - подвійна орендна плата мінус 214 312, 57 грн. оплати в рахунок неустойки та мінус 111 126 грн. гарантійного платежу) 250 941, 13 грн. є документально підтвердженою, законодавче обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „ЕХМ Україна" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, код 37146367) на користь приватного підприємства „Кейт-К" (29000, м. Хмельницький, вул. Вайсера, 12/1, код 38045467) 250 941, 13 грн. (двісті п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок одна грн., 13 коп.) неустойки та 3 764, 70 грн. (три тисячі сімсот шістдесят чотири грн. 70 коп.) судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 12.08.20.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук: 3 прим.

1 - до справи

2 - позивачу (29013, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19-А)

3 - відповідачу (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12)

Всім рек. з пов.