РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2020Справа № 910/3102/20
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Державного агенства резерву України

про стягнення 207 933,99 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Гольцова М.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізния" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного агенства резерву України про стягнення 207 933,99 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 07.05.2003 №ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 207 933,99 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3102/20 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Розгляд справи призначено на 23.04.2020.

У судовому засіданні 23.04.2020 відкладено розгляд справи на 12.05.2020.

У судовому засіданні 12.05.2020 відкладено розгляд справи на 28.05.2020.

У судовому засіданні 28.05.2020 відкладено розгляд справи на 07.07.2020.

06.07.2020 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача 07.07.2020 подав через загальний відділ діловодства суду відзив на позовну за`яву, а також клопотання про поновлення строку подання відзиву по справі №910/3102/20 та прийняття відзиву до розгляду.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.03.2020, яка надійшла на адресу Держрезерву 19.03.2020 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, роз`яснено право відповідача на подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали. На даний час ч.3 п. 11 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби" внесено зміни до ГПК України та визначено, що процесуальні строки, в тому числі щодо подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 6 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Суд визнав поважною причиною, викладеною у клопотанні відповідача та задовольнив заяву Державного агентства резерву України, поновив йому процесуальний строк для подачі відзиву на позовну заяву та відклав судове засідання по справі №910/3102/20 на 28.07.2020, про що судом винесено відповідну ухвалу.

У поданому відзиві відповідач проти позову заперечив посилаючись не неможливість відповідача зареєструвати кредиторську заборгованість перед позивачем у Державній казначейській службі України, у зв`язку з чим у Держреезрву України відсутні правові підстави для здійснення відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей мобрезерву.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, подану до суду 24.07.2020, в якій вказав, що посилання Державного агентства резерву України на вказані факти як на підставу невиконання зобов`язань за договором від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч є такими, що не можуть вважатися поважними та не звільняють Державне агентство резерву України від цивільно-правової відповідальності та не позбавляють Відповідача по справі від обов`язку належно виконувати свої зобов`язання за вказаним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним комітетом України з Державного матеріального резерву України, правонаступником якого відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 є Державне агентство резерву України (далі - відповідач) та державним підприємством "Придніпровська залізниця", укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дг (надалі - Договір) предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними зберігачем, що здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Термін дії Договору сторонами визначено з часу його підписання на весь термін зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

11.01.2011 до вказаного договору між Позивачем та Відповідачем було підписано додаткову угоду № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч згідно якої визначено, що стороною за договором є Державне агентство резерву України, яке відповідно до п. 5 Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Крім того, 04.01.2016 року до договору №ПP/НР-03-01/НЮ-1744дч між Позивачем та Відповідачем було підписано додаткову угоду №1 згідно якої визначено, що стороною за договором є регіональна філія «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке відповідно до Положення про регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26.02.2016 №143 до якої в процесі реорганізації перейшли всі майнові права та обов`язки Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Також, згідно вказаної угоди було внесено зміни до п. 8 «Юридичні адреси та банківські реквізити» договору №ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч та викладено щодо Зберігача у наступній редакції «Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 Регіональна філія «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 49602, м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 108 п/р НОМЕР_1 в ТВБВ №10003/0310 філії Дніпропетровське обласне управління AT Ощадбанк м. Дніпропетровськ МФО 305482, ІПН 55».

В свою чергу, листом від 25.11.2015 №ПР-2/9/175 ДП «Придніпровська залізниця» повідомило Державне агентство резерву про те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та загальних положень Статуту ПАТ «Українська залізниця» всі права та обов`язки ДП «Придніпровська залізниця» за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч переходять до правонаступника ПАТ «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до пункту 1.2. Договору комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені договором форми актів затверджуються комітетом.

Згідно з п. 2.1. Договору зберігач зобов`язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що комітет зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (пункт 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору сторони погодили, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно з п. 4.4. Договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до пункту 4.3 договору, не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву (пункт 7.3 Договору).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про державний матеріальний резерв» державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Як визначено ст. 2 цього закону, відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву є зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з/державного резерву.

Статтею 4 закону передбачено, що державний резерв створює Кабінет Міністрів України. Організація формування, зберігання і обслуговування державного резерву, соціальний розвиток забезпечуються уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, підприємствами, установами і організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву України.

Управління державший резервом здійснює Державне агентство резерву України, яке, як було зазначено вище, є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву.

Згідно з Положенням про Державне агентство резерву України (Держрезерв), яке затверджено Указом Президента України від 13.04.2011 № 463/2011, основними завданнями Держрезерву України є реалізація державної політики у сфері державного матеріального резерву та внесення пропозицій щодо її формування.

Відповідно до п. 4 та п. 5 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 на підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держрезервом, виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів, необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо.

Поставка і закладення матеріальних цінностей до державного резерву здійснюється відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України номенклатури і норм їх накопичення у державному резерві та мобілізаційних завдань у порядку створення, поповнення, освіження, заміни запасів матеріальних цінностей державного резерву та повернення тимчасово позичених матеріальних цінностей.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв» державний резерв матеріальних цінностей є недоторканим і може використовуватись лише за рішенням Кабінету Міністрів України. Згідно Постанови КМУ № 100-03 від 29.01.1998 «Положення про особливості формування та розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями мобрезерву», Положення про мобілізаційний резерв, затвердженого постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 29.09.1969 - мобілізаційний резерв матеріальних цінностей створюється підприємствами в мирний час відповідно до встановлених мобілізаційних завдань. Норми накопичення матеріальних цінностей встановлюється за номенклатурами та обсягами, визначеними міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов`язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами. Отже, підприємства зберігають матеріальні цінності мобілізаційного резерву (в даному випадку мобілізаційне завдання виступає адміністративним актом, на підставі якого виникають правовідносини, які хоч і містять цивільно-правовий характер але є специфічними правовідносинами в силу специфіки мобілізаційного резерву) на основі мобілізаційного завдання, яке доводиться до підприємства.

Відповідно до Закону України «Про державний матеріальний резерв», передбачено відшкодування підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, фактичних витрат, пов`язаних з таким зберіганням. Згідно з цією нормою та п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532, таке відшкодування здійснюється на підставі договору, укладеного між Держрезервом України і відповідальним зберігачем за встановленою формою, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Окрім того, положення закону України «Про державний матеріальний резерв» регламентують обов`язковість фінансування витрат на утримання і розвиток системи державного резерву як за рахунок коштів державного бюджету та коштів, одержаних від допоміжної фінансово-господарської діяльності підприємств, установ і організацій системи державного резерву, так і за рахунок коштів, одержаних від реалізації матеріальних цінностей державного резерву в порядку освіження, позичання та розбронювання (ст. 7).

Відтак, особі, яка здійснює відповідальне зберігання законодавчо надано право на відшкодування понесених у зв`язку з вищезазначеною діяльністю витрат.

Окрім цього, п. 1ст. 8 Закону України «Про державний матеріальний резерв» передбачає відшкодування усіх витрат відповідальних зберігачів.

Внаслідок укладення договору від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов`язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відтак, відповідно до вищевказаного договору від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч та згідно п. 3 ст. 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв» ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» здійснюється забезпечення зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на складських приміщеннях, майданчиках позивача, відповідно до п. 1.1 договору.

Згідно ст. 173 ГК України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови і пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Обов`язок поклажодавця (Відповідача) відшкодувати зберігачеві здійснені ним, витрати на зберігання речі при безоплатному зберіганні передбачений ст. 947 ЦК України. При цьому, ні договором, ні законом інше не встановлено.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, Відповідач зобов`язаний відшкодувати понесені AT «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» витрати на відповідальне зберігання.

Відповідно до положень Порядку № 532, сума витрат, що підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожеп рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держрсзервом та відповідальним зберігачем. Сума витрат, що підлягає відшкодуванню, залежно від номенклатури матеріальних цінностей державного резерву визначається з урахуванням: умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; середнього розміру суми витрат; розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Відповідно до додатку № 2 порядку до кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву віднесені основні та додаткові витрати. До основних витрат відносяться витрати по заробітній платі працівників з нарахуваннями, вартості електричної енергії, вартості паливних матеріалів (на опалення) та амортизації основних виробничих фондів, задіяних у процесі зберігання. До додаткових витрат відносяться: консерванти та лакофарбові матеріали, дороблення та консервація, навантажувально-розвантажувальні роботи.

Згідно з п. 7 Порядку № 532 відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрсзервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до п. 2.1. договору від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч Зберігач забезпечує належне зберігання цінностей і веде облік на позабалансовому рахунку Зберігача.

В свою чергу, згідно з н. 3.1 договору від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч Відповідач зобов`язався відшкодувати Позивачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між Зберігачем та Комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

В свою чергу, на виконання вказаного пункту договору Зберігачем та Комітетом було затверджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційної резерву у відповідального зберігача по регіональній філії «Придніпровська залізниця» Українська залізниця» на 2019 рік.

Загальна сума відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей згідно з вказаним погодженим кошторисом на 2019 рік склала 347 750,06 грн, в т. ч. 57 958, 34 грн ПДВ.

Відповідно до п. 4.4. Договору відшкодування витрат (з урахуванням ПДВ) Зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву Держрезерв здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до п. 4.3 договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Так, згідно звітів про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» за I, II, III та IV квартали 2019 року, актів звірки взаєморозрахунків на відшкодування витрат матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» за I, II, III іта IV квартали 2019 року та актів на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» за I, II, ІІІ та IV квартали 2019 року підтверджено, що філією надано Державному агентству резерву України послуги по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву згідно з договором від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч на суму 207 933,99 грн.

Таким чином за період I, II, III та IV квартали 2019 року відповідального зберігання регіональною філією «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» матеріальних цінностей мобілізаційного резерву Відповідачем не відшкодовано Позивачу 207 933,99 грн. (173 278,33 грн., в т.ч. ПДВ -34 655,66 грн.).

Відтак, Позивачем по справі обов`язки зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву виконуються належним чином, в той час як Відповідач по справі порушує виконання своїх зобов`язань за договором від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч в частині відшкодування витрат за зберігання Позивачем матеріальних цінностей, та Відповідачем не відшкодовано Позивачу витрати за вказаним договором за I, II, III та IV квартали 2019 року.

В свою чергу, звіти про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву по регіональній філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» I, II, III та IV квартали 2019 року, акти звірки взаєморозрахунків на відшкодування витрат матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» за I, II, III та IV квартали 2019 року та акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» за I, II, III та IV квартали року Позивачем направлено в порядку, передбаченому договором від 07.05.2003 №ПР/НР-03-01/ШО-1744дч. Направлення на адресу Державного агентства резерву України звітних документів про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного за I, II, III та IV квартали 2019 року підтверджується супроводжувальними листами від 15.10.2019 № НР-2/9/133, № НР-2/9/134, № НР-2/9/135, від 10.01.2020 № НР-2/9/6.

Крім цього, направлення звітних документів за І, ІІ, III та IV квартали 2019 року на адресу Державного агентства резерву України підтверджується фіскальним чеком від 15.10.2019 № 1043, № 1041, № 1042 з описом вкладення у цінний лист від 15.10.2019та від 16.01.2020 №7676 з описом вкладення у цінний лист від 16.01.2020.

Однак, дані акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, дані акти звірки взаєморозрахунків Державним агентством резерву України не підписано без зазначення підстав та причин.

Також, регіональною філією «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» направлені листи від 29.11.2019 № НЗТ-/НЗЕ-127/641 та від 04.02.2020 ЖіЗІ-3-3/134 у яких Залізниця звертається до відповідача про те, що у порушення умов договору від 07.05.2003 № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч платежі з відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за I, II, ІІІ, IV квартали 2019 року до регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Українська залізниця» не надійшли, в яких зазначено, що для підтвердження суми боргу до Держрезерву, Залізницею своєчасно направлені звіти про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву окремо по кожному пункту зберігання, акти на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, акти звірки взаєморозрахунків. Однак зазначені документи Держрезервом не підписані та не повернуті.

Стаття 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Стаття 946 Цивільного кодексу України передбачає, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Статтею 947 Цивільного кодексу України визначено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Оскільки, Позивачем здійснено відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву I, II, III та IV квартали 2019 року на виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 07.05.2003 №ПР/НР-03-01/ПЮ-1744дч та надані документи, які підтверджують факт здійснення зберігання матеріальних цінностей, а саме: звіти про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за I, II, III та IV квартали 2019 року на загальну суму 207 933,99 грн., Відповідачем має бути здійснено відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву Позивачу.

Отже, Позивачем здійснено відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за І, ІІ, III та IV квартали 2019 року, що підтверджується документами, які фіксують та підтверджують факт здійснення операцій по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та факт виконання Позивачем договірних відносин.

При цьому, сам факт не підписання (відмови від підписання) таких актів та звітів про витрати, за відсутності вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про те, що такі витрати не були понесені Позивачем.

Заперечення відповідача викладені у відзиві судом не беруться до уваги, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Норми чинного цивільного і господарського законодавства не містять винятків про зміну чи невілювання відповідальності при фінансуванні зобов`язання за рахунок бюджетних коштів.

У п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв» роз`яснено, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення Держрезерву України від виконання зобов`язань перед відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву, оскільки відповідно до приписів ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічна правова позиція відповідає ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та зі справи «Бакалов проти України» від 30.11.2004.

Отже, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту відшкодування відповідачем витрат із зберігання в сумі 207 933,99 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості за Договором у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 207 933,99 грн. витрат за зберігання матеріальних цінностей за Договором є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" задовольнити повністю.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м.Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" заборгованість в сумі 207 933 (двісті сім тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 99 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 119 (три тисяч сто дев`ятнадцять) грн. 01 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.08.2020

Суддя І.І. Борисенко