ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2020 р. Справа№ 910/17840/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.08.2020.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 (повний текс рішення складено 03.02.2020) у справі №910/17840/19 (суддя Алєєва І. В.)

за позовом Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м.Олександрії" Олександрійської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліг-Статус"

про зобов`язання повернути майно на загальну суму 196 956, 72 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/17840/19 у задоволені позову Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Комунальне підприємство "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/17840/19 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради в повному обсязі та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліг-Статус" повернути Комунальному підприємству "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради, майно відповідно до переліку зазначеного в Додатку 1 до договору відповідального зберігання майна №1 від 14.11.2018, на загальну вартість 196 956,72 грн. та стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліг-Статус", понесені Комунальним підприємством "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради витрати, у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2954,36 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4431,54 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

03.03.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/17840/19 та призначено до розгляду на 15.04.2020.

01.04.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою недопущення розповсюдження корона вірусу COVID-19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 повідомлено учасників справи, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 та постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239) "Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року на усій території України карантин, у зв`язку з чим судове засідання призначене на 15.04.2020 не відбудеться, а учасників справи про наступне судове засідання буде повідомлено додатково ухвалою суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 призначено до розгляду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 року у справі № 910/17840/19 на 26.05.2020.

21.05.2020 та 25.05.2020 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою недопущення розповсюдження корона вірусу COVID-19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 відкладено розгляд справи на 16.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 відкладено розгляд справи на 04.08.2020.

В судовому засіданні 04.08.2020 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/17840/19 просив скасувати.

В судове засідання 04.08.2020 відповідач свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 14.11.2018 між Міським комунальним лікувально-профілактичним закладом Міська лікарня № 1 м. Олександрії правонаступником якого є позивач (поклажодавець) та ТОВ "Сігма-Констракшин", яке змінило найменування на ТОВ "Ліг-Статус" (зберігач/відповідач) було укладено Договір відповідального зберігання майна № 1, за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання майно, зазначене у додатку до цього договору та актах приймання - передачі (далі - "Майно") на умовах, визначених цим договором та законодавством України. Зберігач зобов`язується повернути майно поклажодавцю у схоронності.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що асортимент, кількість майна, яке передається на відповідальне зберігання, вказується у додатку до цього договору та відповідних актах приймання - передачі, які є невід`ємною частиною цього договору.

У Додатку 1 до договору № 1 від 14.11.2018 визначено 22 найменувань майна, одиниця виміру і їх вартість.

Згідно з п. 2.2. Договору факт передачі майна зберігачу на зберігання із зазначенням кількісно - якісних характеристик фіксується Актом приймання - передачі майна на відповідальне зберігання, який підписується уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до п. 2.3. Договору якщо при прийманні майна будуть виявлені пошкодження та недоліки, котрі можуть бути виявлені при поверхневому огляді, зберігач повинен документально оформити виявлені недоліки (зробити відповідні помітки у Акті приймання - передачі майна на відповідальне зберігання).

Між позивачем та відповідачем 14.11.2018 підписано Акт Приймання - передачі майна на відповідальне зберігання за договором відповідального зберігання № 1.

Відповідно до вказаного акту, загальна вартість переданого майна становить 196 956, 72 грн.

Майно передано відповідно до умов Договору відповідального зберігання № 1 від 14.11.2018, зауважень до якості і кількості майна немає.

У відповідності до п. 7.1. Договору, строк дії договору до 31.03.2019 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторони, додатковою угодою № 1 до Договору, дійшли до угоди продовжити зберігання майна до 31.05.2019.

Враховуючи закінчення строку договору, позивачем було направлено відповідачу лист від 14.05.2019 № 1231, претензію від 14.05.2019 № 1232 та претензію від 19.08.2019 № 592 з вимогою про повернення майна, які відповідачем не були задоволені, що стало підставою для звернення з даним позовом.

Згідно з ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Як вже зазначалось, в обґрунтування позовної заяви заявник зазначає, що між сторонами мало місце укладення Договору відповідального зберігання майна № 1 від 14.11.2018, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає на відповідальне зберігання майно, зазначене у додатку до цього договору та актах приймання - передачі (далі - "Майно") на умовах, визначених цим договором та законодавством України.

Згідно з п. 2.2. Договору, факт передачі майна зберігачу на зберігання із зазначенням кількісно - якісних характеристик фіксується Актом приймання - передачі майна на відповідальне зберігання, який підписується уповноваженими представниками сторін.

З наданого позивачем Акта приймання - передачі майна на відповідальне зберігання від 14.11.2018 за договором відповідального зберігання майна № 1 від 14.11.2018 вбачається лише, що загальна вартість майна становить 196 956, 72 грн., та те, що майно передане повністю відповідно до умов Договору відповідного зберігання № 1 від 14.11.2018, зауважень до якості і кількості майна немає.

В Додатку 1 до договору № 1 від 14.11.2018 визначено лише 22 найменувань майна, одиниця виміру і їх вартість.

Місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку, що із Акта приймання - передачі майна на відповідальне зберігання від 14.11.2018 та Додатку № 1 до Договору № 1 від 14.11.2018 не можливо ідентифікувати відповідне майно за кількісними ознаками, характеристиками, інвентарними номерами, шифрами, достовірними описами майна, тощо, що було передано відповідачу на відповідальне зберігання.

Щодо зазначено, скаржником нічого не було пояснено, окрім посилання на вказаний Акт приймання-передачі та Додаток № 1 до Договору, як на підставу та доказ підтвердження своїх позовних вимог щодо їх задоволення.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи, що позивачем не зазначено достовірних описів, ознак, шифрів та характеристик заявленого до повернення майна (що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації) можливість встановлення і витребування такого майна за його індивідуальними ознаками виключається.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про зобов`язання повернути майно на загальну суму 196 956, 72 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/17840/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/17840/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центральна міська лікарня м. Олександрії" Олександрійської міської ради - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 у справі №910/17840/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17840/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.08.2020.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов