РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2020Справа № 910/6741/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" (вул. М. Котельникова, буд.23, м.Київ, 03115, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУД-1" (пр-т Героїв Сталінграду, буд.16-Д, м.Київ, 04210, )

про стягнення 89 059,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУД-1" про стягнення 89 059,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов підрядного договору на технічне обслуговування ліфтів №146/16 від 20.01.2016 щодо оплати технічного обслуговування ліфтів, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 89 059,27 грн, з яких 84 584,52 грн сума основного боргу, 810,59 грн сума 3% річних, 565,39 грн сума інфляційних, 3 098,77 грн сума пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6741/20 ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

01.07.2020 через відділ діловодства суду позивачем подана заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач зазначив про часткову сплату відповідачем суми заборгованості в розмірі 33 437,27 грн, а саме 27.05.2020 в розмірі 12 291,14 грн та 19.06.2020 в розмірі 21 146,13 грн, про що долучив до матеріалів справи платіжні доручення №768 від 19.06.2020 на суму 21 146,13 грн, та №721 від 27.05.2020 на суму 12 291,14 грн, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 51 147,25 грн - суму основного боргу, 810,59 грн - суму 3% річних, 565,39 грн - суму інфляційних, 3 098,77 грн - суму пені.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Сторони належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 20.05.2020 отримана позивачем - 27.05.2020, відповідачем - 27.05.2020, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 у справі №910/6741/20 було встановлено строк для подання відповідачем відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Відтак, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУД-1" було вправі подати відзив на позов до 11.06.2020 включно.

При цьому, строк на подання відповідачем відзиву на позов не є продовженим на підставі п. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний пункт господарського процесуального Закону набрав чинність 12.06.2020.

Пункт 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Тобто, станом на дату набрання чинності положенням господарського процесуального Закону, якими передбачено автоматичне продовження строку на подання відзиву на строк дії карантину, відповідний строк у відповідача закінчився, а відтак не міг бути продовженим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Крім того, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

20.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУД-1" (Замовник, відповідач) та Дочірнім підприємством "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3 (Підрядник, позивач) був укладений підрядний договір №146/16 на технічне обслуговування ліфтів (далі - Договір), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання з організації та виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів (далі - ТО ліфтів), на об`єктах Замовника відповідно додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору. Замовник, в свою чергу, приймає та оплачує виконані Підрядником роботи.

Відповідно до п. 2.1 Договору, щомісячна вартість ТО ліфтів складає 10 242,59 грн.

Додатковою угодою №1 до Договору від 22.12.2017 передбачено, що щомісячна вартість робіт з ТО ліфтів за Договором складає 10 242,62 грн, крім того ПДВ 20% - 2 048,52 грн, разом 12 291,14 грн. Розрахунок визначеної вартості робіт є невід`ємною частиною Договору.

Згідно із п. 5.4 Договору, розрахунок за виконані роботи здійснюються Замовником щомісячно, в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника не пізніше десятого числа місяця, що є наступним після періоду, в якому виконано відповідні роботи.

Пунктами 6.1 - 6.3 Договору передбачено, що стягнення штрафних санкцій здійснюється на підставі чинного законодавства України. У відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України сторони домовилися, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за даним Договором буде застосовуватися позовна давність строком у три роки.

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2018, але відповідно до п.3 ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони прийшли до згоди, що умови цього Договору застосовуються з 01.01.2016, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язання (п.8.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач виконав роботи з технічного обслуговування ліфтів на об`єктах відповідача, а відповідач прийняв роботи, про свідчать наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг):

- №2535 за вересень 2019 на суму 12 291,14 грн;

- №2987 за жовтень 2019 на суму 12 291,14 грн;

- №3488 за листопад 2019 на суму 12 291,14 грн;

- №3772 за грудень 2019 на суму 12 291,14 грн;

- №162 віз 31 січня 2020 на суму 12 291,14 грн;

- №450 за лютий 2020 на суму 12 291,14 грн;

- №790 від 31.03.2020 на суму 10 837,68 грн.

Зазначені акти підписані та скріплені печатками сторонами без заперечень та зауважень і загальна сума виконаних робіт позивачем складає 84 584,52 грн.

За ствердження позивача, відповідач свого зобов`язання щодо проведення розрахунку належним чином не виконав, проте під час розгляду справи позивачем подано докази часткової оплати відповідачем за отримані роботи, а саме платіжне доручення №768 від 19.06.2020 на суму 21 146,13 грн платіжне доручення №721 від 27.05.2020 на суму 12 291,14 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 33 437,27 грн після звернення позивача до суду з вказаним позовом, суд приходить висновку щодо закриття провадження у справі №910/6741/20 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 33 437,27 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Отже, на час прийняття рішення по справі за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 51 147,25 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за Договором щодо своєчасної та повної оплати отриманих робіт з технічного обслуговування ліфтів, у зв`язку із чим просить стягнути з останнього заборгованість в розмірі 51 147,25 грн - суми основного боргу, 810,59 грн - суми 3% річних, 565,39 грн - суми інфляційних, 3 098,77 грн - суми пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського процесуального кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем по Договором в розмірі 51 147,25 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати прийнятих робіт є таким, що настав, позовні вимоги в частині стягнення 51 147,25 грн суми заборгованості визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 3 098,77 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно ч.1-3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як передбачено п. 6.1 Договору, стягнення штрафних санкцій здійснюється на підставі чинного законодавства України і саме який розмір пені не визначений.

Таким чином, пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін), або стягнення пені за невиконання основного зобов`язання передбачено законом.

Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 6.2 постанови "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Отже виходячи з вищенаведеного вбачається, що Договором укладеним сторонами повинен був встановлений розмір пені, а тому зважаючи на вищезазначене, задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 3 098,77 грн з відповідача задоволенню не підлягають.

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних в розмірі 810,59 грн та суму інфляції в розмірі 565,39 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем суми 3% річних, з урахуванням визначеного позивачем періоду, а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення 3% річних в розмірі 810,59 грн за прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором є правомірною та такою, що підлягають задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем суми інфляційних втрат, з урахуванням визначеного позивачем періоду, а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення інфляції в розмірі 565,39 грн є правомірною та такою, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З системного аналізу вищевикладеного, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду письмового відзиву на позов та свого контррозрахунку суми позову, стверджувань позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 129, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 33 437,27 грн закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОБУД-1" (пр-т Героїв Сталінграду, буд.16-Д, м.Київ, 04210, ) на користь Дочірнього підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління "Ліфт-3" (вул. М. Котельникова, буд.23, м.Київ, 03115, ) суму основного боргу в розмірі 51 147 (п`ятдесят одну тисячу сто сорок сім) грн 25 коп., суму 3% річних в розмірі 810 (вісімсот десять) грн 59 коп., суму інфляційних нарахувань в розмірі 565 (п`ятсот шістдесят п`ять) грн 39 коп. та судовий збір в розмірі 2 028 (дві тисячі двадцять вісім) грн 86 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 11.08.2020.

Суддя Н.І. Ягічева