ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" серпня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/648/15

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали за поданням №12-49809249/20 від 11.02.2020 головного державного виконавця про визначення частки у спільній сумісній власності у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос", м. Київ

до відповідача Фізичної особи-підприємця Ряшко Володимира Юрійовича, м. Ужгород

про стягнення 1825433,10 грн. за кредитним договором

секретар судового засідання - Штундер Д.Л.

За участю учасників процесу:

від стягувача - Свинар М.Ю., адвокат (в режимі відеоконференцзв`язку);

від боржника - не з`явився;

від органу ДВС -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03 вересня 2015 року у справі № 907/648/15 позов задоволено повністю та присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Ряшко Володимира Юрійовича на користь публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" заборгованість на суму 1825433,10 грн., в т. ч. 837291,26 грн. - заборгованість за кредитом, 182389,99 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 7814,41 грн. - заборгованість за відсотками, 606108,13 грн. - заборгованість за відсотками (прострочені), 126452,08 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 54598,56 грн. - комісія за кредитом, 10778,67 грн. - пеня за несвоєчасне повернення комісії, а також в дохід Державного бюджету України суму 36508,66 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення суду 12.10.2015 Господарським судом Закарпатської області було видано відповідні накази.

Ухвалою суду від 05.12.2019 стягувача по наказу Господарського суду Закарпатської області від 12.10.2015 № 907/648/15 про стягнення заборгованості з ФОП Ряшко Володимира Юрійовича - Публічне акціонерне товариство Дельта Банк"(, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Коновальця (вул. Щорса), буд. 36-Б) замінено його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Геліос" (, 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 7-9).

На адресу Господарського суду Закарпатської області 04.03.2020 надійшло подання №12-49809249/20 від 02.03.2020 Головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ПЗ МУ МЮ (м. Івано-Франківськ) про визначення частки боржника - Ряшка Володимира Юрійовича у спільній сумісній власності, а саме: в квартирі АДРЕСА_1 . Подання подано з метою забезпечення повного і своєчасного виконання наказу №907/648/15, виданого 03.09.2015 Господарським судом Закарпатської області, який перебуває на виконанні в Ужгородському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - виконавче провадження АСВП№49809249.

Ухвалою суду від 10 березня 2020 року подання прийнято до розгляду, призначено судове засідання за участю стягувача, боржника та приватного виконавця; запропоновано боржнику до дня розгляду подання подати суду письмові пояснення щодо зазначених у ньому обставин, в т. ч. з доказами придбання квартири, а також наявності інших обтяжень.

Заявник (державний виконавець), подаючи до суду свою заяву, просив розглянути її без виклику державного виконавця. Подав суду копію запиту до КП «Архітектурно-планувальне бюро» про надання правовстановлюючих документів на спірну квартиру та, відповідно, подані на його виконання документи, а саме: свідоцтво по право власності на житло, витяг про реєстрацію, свідоцтво про приватизацію.

В ході розгляду подання судове засідання відкладалося, в т. ч. з підстав запровадження на території України карантину та пов`язаними з ним наслідками.

Поряд з цим, суд неодноразово пропонував боржнику подати пояснення з приводу поданої заяви з доказами, необхідними для встановлення об`єктивних обставин справи та правильного її вирішення. Однак, в судове засідання боржник жодного разу не з`явився, клопотань, заяв на адресу суду від нього не надходило.

За результатами розгляду подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами суд вважає, що подання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у ЗУ «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Постановою ВП №49809249 від 15.01.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу №907/648/15, виданого 03.09.2015 Господарським судом Закарпатської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ряшко Володимира Юрійовича на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості в розмірі 1825433,10 грн.

Оскільки боржник не виконав рішення суду в строк, наданий йому державним виконавцем для самостійного виконання, виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.02.2016.

Станом на дату звернення з поданням до суду, боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження», та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій, матеріали справи не містять.

З метою реалізації функції Держави щодо забезпечення виконання судових рішень (ст. 129-1 Конституції України), а також належної реалізації повноважень та обов`язків, покладених на приватного виконавця Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Законом України «Про виконавче провадження» при виконанні судових рішень, приймаючи до уваги дії (бездіяльність) боржника, що ускладнюють виконання рішення, виконавець вважає, що є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яке перебуває в інших осіб. Необхідність обумовлена тим, що на сьогоднішній день виконавцем здійснені усі можливі та необхідні дії, спрямовані на виконання судового рішення, проте виконання рішення унеможливлюється внаслідок ігнорування боржником законних вимог державного виконавця та вчинення дій (бездіяльності), які спрямовані на ухилення від виконання рішення.

Згідно з Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.12.2019 №194526527, за фізичною особою Ряшко Володимир Юрійович в тому числі (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 зареєстровано об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, 213, 28.07.2004, Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, форма власності: приватна спільна сумісна.

Відповідно до ч. 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавець визначає обсяг дій, які слід вчинити для виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ЕСНR 1999-У).

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

На підставі ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Зі змісту зазначених норм вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особи ї моменту його державної реєстрації.

Положеннями ст. 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст.370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 28.07.2004, витягу №11363189 КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2006 (реєстраційний номер 15539829, номер запису 23612 в книзі 113) квартира АДРЕСА_1 є приватною спільною сумісною власністю Ряшка Володимира Юрійовича , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зважаючи на наведені вище норми, частки кожного із співвласників вказаної квартири є рівними. Відтак, Ряшко Володимир Юрійович володіє часткою у розмірі 25%.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ході судового розгляду, боржник не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, за наявних доказів та відповідно до наведених положень чинного законодавства України, суд вважає, що подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами підлягає задоволенню шляхом встановлення розміру такої частки у розмірі 25% .

Керуючись ст. ст. 233, 234, 335 Господарського процесуального кодексу, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Поданням №12-49809249/20 від 11.02.2020 головного державного виконавця про визначення частки у спільній сумісній власності - задовольнити.

2. Визначити частку боржника Ряшко Володимира Юрійовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) у квартирі АДРЕСА_1 , що належить йому на праві спільної сумісної власності - у розмірі 25 відсотків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 07.08.2020

Суддя Л.В. Андрейчук