ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1224/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОІНВЕСТ 08", м.Вільнянськ
до Фермерського господарства "Правда", с.Софіївка Перша
про стягнення 705372,04 грн.
за участю представників:

позивача - Гедіков С.Л. (довіреність б/н від 02.01.2018 року);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропроінвест 08" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фермерського господарства "Правда" про стягнення 705372,04 грн., з яких: 420640,50 грн. попередньої оплати, 187984,23 грн. процентів за користування коштами, 96747,31грн. неустойки, за договором поставки №А1459 від 30.08.2018 року.

Ухвалою суду від 23.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1224/20 за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання, яке протокольними ухвалами суду неодноразово відкладалось.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника та закриття підготовчого провадження (від 26.06.20 та від 10.07.20).

Ухвалою суду від 14.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 30 липня 2020 року об 11:30.

У судовому засіданні 30.07.2020 року позивач позов підтримував.

Відповідач у судове засідання 30.07.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання.

Однак, відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов не надав.

За таких обставин справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

30.08.2018 року між ТОВ «Агропроінвест 08» (надалі - Позивач, Покупець) та ФГ «Правда» (надалі - Відповідач, Продавець) був укладений та підписаний договір поставки № А 1459 (надалі - Договір поставки).

В межах дії вказаного Договору поставки сторони узгодили та виконали чотири Специфікації, по яких у Позивача немає претензій до Відповідача.

27.09.2018 року між сторонами була узгоджена та підписана Специфікація №5 до Договору поставки, згідно з якою Продавець зобов`язався поставити Покупцю насіння соняшнику, врожаю 2018 року у загальній кількості 100,00 тон +/- 10 % за ціною 10500,00 грн. з ПДВ за 1 тонну.

Згідно з п.3 Специфікації № 5 до Договору поставки Покупець здійснює оплату вартості товару в розмірі 90% у вигляді передплати.

На виконання умов укладеного договору та підписаної Специфікації №5, Позивачем на підставі Рахунку №8 від 28.09.2018 року, виставленого відповідачем, останньому було перераховано в якості передплати за Товар - 90 % вартості товару, що складає - 945000,00 грн.

Так, зокрема, згідно із платіжним дорученням №833769 від 28.09.2018 року Відповідачу було сплачено - 420000,00 грн., згідно із платіжним дорученням № 92 від 01.10.2018 року - 400200,00 грн., та згідно із платіжним дорученням №124 від 02.10.2018р. - 124800,00 грн. (копії платіжних доручень наявні в матеріалах справи).

Тобто, Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання (оплатив вартість товару) за договором поставки.

Згідно з умовами Договору поставки (Специфікацій) Відповідач зобов`язаний був поставити всю кількість товару в строк до 10.10.2018 року.

Після настання строку виконання зобов`язання Позивач неодноразово звертався до Відповідача в телефонному режимі щодо поставки товару в рамках укладеного Договору.

За результатами даних перемовин Відповідач здійснив часткове постачання Товару, а саме у кількості 49,939 тон. Так, згідно з Видатковою накладною № 22 від 08.12.2018 року та ТТН від 07.12.2018 року, видатковою накладною №8 від 28.03.2019 року та ТТН № 75003 від 27.03.2019 року (копії наявні в матеріалах справи) Відповідачем з порушенням строку, було поставлено 08.12.2018 року - 22,55 тон Товару, та 28.03.2019 року - 27,389 тон Товару.

За результатами подальших перемовин між Позивачем та Відповідачем, сторонами 05.06.2019 року була підписана Додаткова угода №1 до Договору поставки.

Даною додатковою угодою сторонами було визначено, що:

- товаром по Договору поставки буде виступати соняшник врожаю 2019 року;

- визначений новий строк поставки товару, в кількості 40,061 тон - до 31.08.2019 року;

- у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання з поставки товару Продавець сплачує на користь Позивача проценти за користування чужими грошовими коштами починаючи з 21.10.2018 року та до моменту поставки товару в повному обсязі.

До визначеної сторонами нової дати поставки (31.08.2019 року) товар не був поставлений Відповідачем Позивачу.

29.08.2019 року Відповідачу на електрону адресу був надісланий розрахунок процентів (згідно з умовами Додаткової угоди № 1).

Позивач 24.01.2020 року направив на адресу Відповідача письмову вимогу щодо виконання умов Договору поставки. Згідно із вимогою Позивач просив Відповідача здійснити поставку Товару в натурі, а також сплатити неустойку за порушення строків поставки, та проценти за тривале користування грошовими коштами. Дана вимога була отримані Відповідачем 01.02.2020 року.

Однак, на даний час відповіді відповідач не надав, товар не поставив, передплату не повернув, % та неустойку не сплатив.

Непоставка товару та неповернення попередньої оплати стали підставою для звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За своєю правовою природою спірний договір є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав та перерахував на рахунок постачальника попередню оплату, що підтверджується матеріалами справи, проте відповідач товар в повному обсязі не поставив.

Таким чином, позовні вимоги щодо повернення 420640,50 грн. попередньої оплати за непоставлений товар підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 96747,31 грн. неустойки та 187984,23 грн. процентів за користування коштами, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За загальним правилом розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Умовами Договору поставки (пункт 6.9.) визначено, що у разі, якщо прострочка поставки з боку Продавця складає більше 10 календарних днів, то Продавець окрім штрафу, передбаченого п.6.2 цього Договору, сплачує Покупцю проценти за користування чужими грошовими коштами (в порядку ст.536 Цивільного кодексу України) в розмірі 0,082% від сплаченої Покупцем суми за кожен день користування чужими грошовими коштами, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

Також, сторони в Додатковій угоді № 1 від 05.06.2019 року чітко визначили - «в зв`язку з невиконанням зобов`язання з поставки Товару зі сторони Продавця і фактичним користуванням грошовими коштами Покупця (сумою попередньої оплати співмірною невиконаному зобов`язанню, що відповідає - 420640,50 грн.) Продавець відповідно з положеннями пункту 6.9. Договору поставки зобов`язаний сплатити Покупцю згідно із ст. 536 ЦК України проценти за використання грошовими коштами Покупця у розмірі 0,082 % від сплаченої Покупцем суми за кожний день використання коштами починаючи з 21 жовтня 2018 року і до дати постачання Товару в повному обсязі".

Беручи до уваги факт користування відповідачем значний час грошовими коштами позивача (попередньою оплатою), відповідач згідно з пунктом 6.9. Договору поставки, повинен сплатити позивачу проценти за користування коштами в загальній сумі - 187984,23 грн.

Згідно зі ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Положеннями договору поставки, а саме пунктом 6.2. встановлено, що «у разі невиконання (неналежного виконання) Продавцем своїх зобов`язань з передачі товару, Продавець сплачує Покупцю неустойку в розмірі 0,1% від вартості непереданого (не в повному обсязі переданого) чи несвоєчасно переданого товару за кожен день прострочення».

Згідно із пунктом 6.8. Договору поставки сторонами узгоджено, що позовна давність для стягнення штрафних санкцій, неустойки, пені - три роки. Штрафні санкції, неустойка, пеня стягуються з Продавця за весь період неналежного виконання ним зобов`язань по Договору.

Період для нарахування неустойки розраховувався з 01.09.2019 року (згідно з п.2 Додаткової угоди №1 до Договору - строк поставки товару визначений до 31.08.2019 року) по 17.04.2019 року (по день подачі позовної заяви).

Перевіривши періоди нарахування та розрахунки позивача по нарахуванню 96747,31 грн. неустойки та 187984,23 грн. процентів за користування коштами, суд вважає їх обґрунтованими та вірними, а вимоги по їх стягненню такими, що підлягають задоволенню

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, та підлягають задоволенню.

Виходячи з положень ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 86, 129, 236, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства "Правда" (місцезнаходження: 64871, Харківська область, Близнюківський район, село Софіївка Перша; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропроінвест 08" (місцезнаходження: 70002, Запорізька область, м.Вільнянськ, пров.Матросова, 22; ) 420640,50 грн. попередньої оплати, 187984,23 грн. процентів за користування коштами, 96747,31 грн. неустойки, 10580,58 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 11.08.2020 року о 12:40. Позивачу протягом 5 днів надати докази понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення складено "07" серпня 2020 р.

Суддя К.В. Аріт