УХВАЛА

м. Київ

05.08.2020Справа № 910/11202/20

Суддя Господарського суду міста Києва Літвінова М.Є., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Мінісо/ Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меджик Уорлд»

про стягнення 23 219 287, 57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Мінісо/ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меджик Уорлд» про стягнення 23 219 287, 57 грн.

Дослідивши матеріали переданої на розгляд суду позовної заяви на предмет наявності правових підстав для прийняття її до розгляду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до приписів частини першої статті 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються однорідністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же правовідносин.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Зі змісту частини 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що вона визначає можливість об`єднання позовних вимог лише за умови, коли вони пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Таким чином, однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Питання щодо утруднення вирішення спору, у зв`язку з об`єднанням однорідних позовних вимог, оцінюється судом у кожному конкретному випадку окремо.

Тобто, прийняття позову з об`єднаними однорідними вимогами залишається на розсуд суду та є його правом, але повинно бути об`єктивно обґрунтоване.

У разі недотримання правила об`єднання позовних вимог настають наслідки, визначені пунктом 2 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

В даному випадку, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Меджик Уорлд» суми заборгованості у розмірі 23 219 287, 57 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що між ним та відповідачем, було укладено ряд Договорів, а саме:

- Франчайзинговий Договір (комерційної концесії) від 15.06.2018 № 201800087- F;

- Договір поставки від 15.06.2018 № 201800088 - FSU;

- Договір про надання послуг від 15.06.2018 № 201800089- FS;

- Договір поставки від 27.06.2018 № 201800096 - FSU.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки від 15.06.2018 № 201800088 - FSU Франчайзер зобов`язується поставити та передати Франчайзі, а Франчайзі - прийняти погоджений між сторонами товар та оплати його на умовах визначених Договором.

Як вказує позивач на виконання умов Договору поставки від 15.06.2018 № 201800088 - FSU ним поставлено товар, який відповідачем сплачено частково та існує заборгованість у розмірі 21 336 527, 95 грн.

Згідно п. 1.1. Договору про надання послуг від 15.06.2018 № 201800089- FS виконавець приймає на себе зобов`язання протягом строку дії Договору надати замовнику послуги в порядку та на умовах, передбачених Договором, а замовник прийняти та оплатити такі послуги.

Як зазначено в п. 1 Додатку № 2 до Договору про надання послуг № 201800089 - FS виконавець надає замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги з навчання та стажування персоналу магазину замовника згідно стандартів операційної роботи виконавця.

Заборгованість за Договором про надання послуг № 201800089 - FS становить 14 244, 58 грн.

Пунктом 1.2. Договору поставки від 27.06.2018 № 201800096 - FSU Франчайзер зобов`язується поставити та передати у власність Франчайзі, а Франчайзі - прийняти погоджене між сторонами торгівельне обладнання та оплати його на умовах визначених Договором.

Відповідно заборгованість по Договору поставки від 27.06.2018 № 201800096 - FSU сплачено відповідачем частково та станом на 27.07.2020, за доводами позивача, становить 1 868 515, 04 грн.

Таким чином, за твердженням позивача, загальна заборгованість за вказаними вище договорами становить 23 219 287, 57 грн.

Дослідивши зміст Франчайзингового Договору (комерційної концесії) від 15.06.2018 № 201800087- F; Договору поставки від 15.06.2018 № 201800088 - FSU; Договору про надання послуг від 15.06.2018 № 201800089- FS та Договору поставки від 27.06.2018 № 201800096 - FSU судом встановлено, що підставами виникнення спірних правовідносин сторін є господарські договори, предметом яких поставка товару та надання послуг з навчання та стажування персоналу магазину у різному об`ємі, різні періоди часу та на різну суму, кожен з цих Договорів породжує різні взаємні права та обов`язки, в тому числі підлягають дослідженню рахунки, видаткові накладні за двома договорами від 15.06.2018 № 201800088 - FSU та від 27.06.2018 № 201800096 - FSU та співвіднесення по ним часткових оплат відповідача.

Крім того, у вказаній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 244, 58 (з урахуванням часткових оплат відповідача) по Договору про надання послуг від 15.06.2018 № 201800089- FS, предметом якого є надання послуг з навчання та стажування персоналу магазину.

Сумісний розгляд таких позовних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво ускладнить вирішення спору в межах однієї справи та у строки, передбачені статтею 195 Господарського процесуального кодексу України, що свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог.

Частиною 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Отже, повернення позовної заяви без розгляду не позбавляє позивача права на доступ до правосуддя шляхом подання окремих позовів.

Також суд зазначає, що частиною 6 статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено саме право, а не обов`язок суду об`єднати чи роз`єднати позовні вимоги, при цьому, лише за умови, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства, яким в свою чергу в силу приписів частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Натомість, сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог значно утруднить та сприятиме затягуванню вирішення спору по суті.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 2 ч. 5 ст. 174, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Мінісо/ Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меджик Уорлд» про стягнення 23 219 287, 57 грн.

2. Ухвала набирає законної сили 05.08.2020 та підлягає оскарженню в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя М.Є. Літвінова