ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.2020 Справа № 905/954/20 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС-ЗБУТ» (вул. Маршала Батицького, буд.8, Харків, 61038, )

до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» (вул.Красноармійська (Добропільська), б. 1А, м. Білицьке, Добропільський р-н, Донецька обл., 85043, )

про стягнення коштів у розмірі 169123,03 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави спору.

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС-ЗБУТ» до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» про стягнення коштів у розмірі 169123,03 грн, у тому числі 137959,20 грн - основної заборгованості, 23562,65 грн - пені, 4299,14 грн - 3% річних та 3302,04 грн інфляційних втрат.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем не виконані грошові зобов`язання за договором поставки №6732-ЦО-УМТС-Т від 21.06.2018.

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку відповідачу товару, а відповідач отримавши його не здійснив розрахунок з позивачем у повному обсязі. Неоплаченими залишаються товари, які поставлені на виконання договору №6732-ЦО-УМТС-Т від 21.06.2018 за видатковими накладними №39 від 15.01.2019 на суму 63277,20 грн та №311 від 09.04.2019 на суму 74682,00 грн, на загальну суму 137959,20 грн.

Заперечення учасників процесу.

Відповідачем, 16.06.2020 до суду подане клопотання №407 від 11.06.2020 (вх. №11007/20) про продовження строку на надання відзиву у зв`язку із введенням в країні карантинних заходів.

Ухвалою суду від 22.06.2020 постановлено: задовольнити клопотання Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» №407 від 11.06.2020 та продовжити строк на подання відзиву на позов у справі №905/954/20; встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Поштове відправлення №221, в якому направлялася ухвала суду від 22.06.2020 №905/954/20, було отримане представником відповідача 30.06.2020.

Разом з тим, 17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким, зокрема, було викладено пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в новій редакції.

Відповідно до чинної редакції пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» N 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, встановлений ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.06.2020 у справі №905/954/20 строк на подання відповідачем відзиву, з урахуванням наведених вище змін, закінчився 06.08.2020 (включно).

Відповідач у строк визначений судом та нормами чинного законодавства відзив на позов не надав, клопотання не заявляв.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.06.2020 позовну заяву б/н від 21.05.2020 (вх. №9360/20 від 21.05.2020) прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

16.06.2020 через канцелярію Господарського суду Донецької області від Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» надійшло клопотання №407 від 11.06.2020 (вх. №11007/20) про продовження строку на надання відзиву у зв`язку із введенням у країні карантинних заходів.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.06.2020 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» №407 від 11.06.2020 (вх. №11007/20 від 16.06.2020) та продовжено строк на подання відзиву на позов у справі №905/954/20 протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не менше, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

21.06.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС-ЗБУТ» (позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» (відповідач, покупець) підписаний договір поставки №6732-ЦО-УМТС-Т (далі договір/договір поставки).

Відповідно до п. 1.1. предметом договору є зобов`язання постачальника з передачі у власність покупця продукції та/або устаткування виробничо-технічного призначення (далі за текстом - продукція), в асортименті, кількості, в строки, по ціні і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в договорі і специфікаціях, що є невід`ємними частинами договору.

Покупець зобов`язується прийняти та здійснити оплату за поставлену у його власність продукцію у відповідності до умов цього договору (п. 1.2. договору).

Поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом (п. 4.1. договору).

Датою поставки продукції, за пунктом 4.7. договору, вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній. При постачанні залізницею датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки) (п. 4.7. договору).

Зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в терміни, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції (п. 4.8. договору).

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від погодженої поставкою кількості, загальна вартість договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її вартості, зазначеної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки продукції складає 10 %, якщо інше не погоджено сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору ціни на поставлену продукцію встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Умовами п. 5.4. договору визначено, що розрахунки за продукцію здійснюються шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника, за поставлену продукцію, протягом 5 (п`яти) робочих днів після 60 (шістдесяти) календарних днів з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору.

Строк нарахування постачальником покупцю штрафних санкцій за договором не обмежується 6 місяцями з моменту (дати), коли обов`язок повинен був бути виконаним за договором, у зв`язку із чим штрафна санкція підлягає нарахуванню з весь період порушення зобов`язань (п. 6.12. договору).

Якщо останні день строку для сплати настає у вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення такого строку є перший робочий день (п. 6.14. договору).

Договір може бути скріплений печатками сторін, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони погодили, що за умов належного виконання обома сторонами своїх обов`язків, термін дії договору встановлюється до 31.12.2018 включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами своїх обов`язків за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх обов`язків (п. 8.1. договору).

Суд дослідивши договір №6732-ЦО-УМТС-Т від 21.06.2018 встановив, що останній підписаний обома сторонами та засвідчений печатками.

Специфікаціями до договору сторонами погоджено асортимент, кількість, термін, та вартість товару, зокрема:

- специфікацією б/н від 26.12.2019 на суму 51949,80 грн, ПДВ 10389,96 грн, разом 62339,76 грн погоджено поставити: цинк хлористий техн., у кількості 665,00 кг, за ціною 78,12 грн/1 кг (без ПДВ), термін поставки - 31.01.2019;

- специфікацією б/н від 20.03.2019 на суму 61405,20 грн, ПДВ 12281,04 грн, разом 73686,24 грн погоджено поставити: цинк хлористий техн., у кількості 740,00 кг, за ціною 82,19 грн/1 кг (без ПДВ), термін поставки - 20.04.2019.

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку відповідачу товару (цинк хлористий техн.), що підтверджується поданими до суду копіями первинних бухгалтерських документів, а саме:

- за видатковою накладною №39 від 15.01.2019 (специфікація від 26.12.2019) на суму 63277,20 грн (з ПДВ), у кількості 675,00 кг, за ціною 78,12 грн/1кг (без ПДВ); рахунок на оплату №39 від 15.01.2019 на суму 63277,20 грн (з ПДВ);

- за видатковою накладною №311 від 09.04.2019 (специфікація від 20.03.2019) на суму 74682,00 грн (з ПДВ), у кількості 750,00 кг, за ціною 82,98 грн/1 кг (без ПДВ); рахунок на оплату №317 від 09.04.2019 на суму 74682,00 грн (з ПДВ).

З представлених видаткових накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять усі необхідні відомості про товар, а також містять відомості про фактичне отримання товару. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем ресурсів.

Товар, що зазначений у видаткових накладних був отриманий представником відповідача Подлях Олександром Олександровичем, який уповноважений на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС-ЗБУТ» ТМЦ за договором №6732-ЦО-УМТС-Т від 21.06.2018 довіреностями №018 від 14.01.2019 та №165 від 08.04.2019. Копії довіреностей скріплені печаткою покупця та містяться в матеріалах справи.

Транспортування продукції за специфікацією б/н від 20.03.2019 підтверджується копією товарно-транспортної накладної №Р311 від 09.04.2019 за якою поставлено продукцію у кількості 750 кг (толеранс + 10 кг) на загальну суму 74682,00 грн (разом з ПДВ).

Постачальником виставлені рахунки на оплату: №39 від 15.01.2019 на суму 63277,20 грн (з ПДВ) та №311 від 09.04.2019 на суму 74682,00 грн (з ПДВ).

Також, за наслідками вчинення відповідного правочину, на ім`я відповідача виписані податкові накладні №41 від 15.01.2019 та №32 від 09.04.2019, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 30.01.2019 та 25.04.2019 відповідно.

Дослідивши наявні матеріали справи судом встановлено, що зазначення грудня 2019 року у якості дати підписання специфікації є опискою, оскільки поставка товару на виконання цієї специфікації відбулася у січні 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, матеріалами справи підтверджується поставка позивачем відповідачу товару на суму 137959,20 грн.

Відповідач, доказів здійснення оплати вартості отриманого від позивача товару за договором №6732-ЦО-УМТС-Т від 21.06.2018, не надав.

Позивач, 22.10.2019 звернувся до відповідача з вимогою №22/10/19-2 про стягнення заборгованості в якій зазначив, що станом на 22.10.2019 у відповідача наявна заборгованість за поставлену продукцію відповідно до договору №6732-ЦО-УМТС-Т від 21.06.2018, у розмірі 137959,20 грн. Докази направлення вимоги на юридичну адресу відповідача, містяться в матеріалах справи (а.с. 50). Відповідач залишив претензію без відповіді та виконання.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджено а відповідачем не спростовано невиконання останнім зобов`язань за договором поставки у розмірі 137959,20грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. У частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Судом встановлено, що зобов`язання за укладеним договором позивач виконав належним чином та поставив відповідачу продукцію у повному обсязі.

Однак, відповідач зобов`язання з повного та своєчасного розрахунку за отриману продукцію, у строки передбачені п. 5.4 договору, не виконав, у зв`язку з чим його заборгованість перед позивачем складає 137959,20 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 137959,20 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основної заборгованості, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 23562,65 грн пені за періоди з 23.03.2019 по 23.09.2019 та з 15.06.2019 по 15.12.2019; 4299,14грн 3% річних за періоди з 23.03.2019 по 20.05.2020 та з 15.06.2019 по 20.05.2020; 3302,04 грн інфляційних втрат за періоди з квітня 2019 року по квітень 2020 року та з червня 2019 року по квітень 2020 року.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6.8. договору покупець, у разі несвоєчасної оплати продукції, на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

З урахуванням того, що поставка за видатковою накладною №39 відбулась 15.01.2019 та поставка видатковою накладною №311 відбулась 09.04.2020, отже період прострочення виконання зобов`язань за першою поставкою починається з 23.03.2019 та за другою поставкою з 15.06.2019.

Позивачем розрахунок пені здійснений виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, разом з тим умовами договору сторонами погоджено, що розмір пені за прострочення оплати, не може перевищувати 5% вартості неоплаченої продукції.

Так, суд встановив, що розмір пені за видатковою накладною №39 від 15.01.2019, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України становить 11136,79грн, а 5% від вартості неоплаченої продукції складає 3163,86 грн; за видатковою накладною №311 від 09.04.2019, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України становить 12425,86 грн, а 5% від вартості неоплаченої продукції складає 3734,10грн.

Таким чином, з урахуванням п. 6.8. договору сума пені, що належить до стягнення з відповідача на користь позивача за видатковою накладною №39 від 15.01.2019 (база для нарахування 63277,20 грн) складає 3163,86 грн; за видатковою накладною №311 від 09.04.2019 (база для нарахування 74682,00 грн) складає 3734,10 грн.

За розрахунком суду позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню частково на суму 6897,96 грн.

Позивачем до стягнення заявлено 3% річних за періоди з 23.03.2019 по 20.05.2020 та з 15.06.2019 по 20.05.2020 у розмірі 4299,14 грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірений розрахунки позивача 3% річних за періоди: з 23.03.2019 по 20.05.2020, база для нарахування 63277,20 грн; з 15.06.2019 по 20.05.2020, база для нарахування 74682,00 грн та визнано його вірним, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 4299,14 грн підлягають задоволенню повністю.

Судом перевірений розрахунок інфляційних втрат позивача на суму 3302,04 грн інфляційних втрат за періоди з квітня 2019 року по квітень 2020 року та з червня 2019 року по квітень 2020 року та визнано його арифметично невірним.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ст.ст.17, 18 Закону України «Про інформацію» використовується та є офіційним індекс, розрахований Державною службою статистики України, який наводиться з одним десятковим знаком після коми.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що позивачем для нарахування інфляційних втрат обрано вірні періоди, в той час розрахунок суми заборгованості є арифметично не вірним.

Зробивши перерахунок розміру інфляційних втрат, суд встановив, що задоволенню підлягають вимоги у розмірі 3172,17 грн.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Октябрська ЦЗФ» (вул.Красноармійська (Добропільська), б. 1А, м. Білицьке, Добропільський р-н, Донецька обл., 85043, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС-ЗБУТ» (вул. Маршала Батицького, буд.8, Харків, 61038, ) основний борг у розмірі 137959 (сто тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 20 коп, пеню у розмірі 6897 (шість тисяч дев`яносто сім) грн 96 коп, 3% річних у розмірі 4299 (чотири тисячі двісті дев`яносто дві) грн 14 коп, інфляційні втрати у розмірі 3172 (три тисячі сто сімдесят дві) грн 17 коп та судовий збір у розмірі 2415 (дві тисячі чотириста п`ятнадцять) грн 13 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили з моменту його підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів, з дня визначеного ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 4 розділу Х Прикінцевих положень цього кодексу.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області, в порядку, визначеному Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено та підписано 13.08.2020.

Суддя Діна Миколаївна Огороднік

(Д.М. Огороднік)