РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2020Справа № 910/4672/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

За позовом Державного підприємства "КИЇВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дріада Експо"

про стягнення 916 957,51 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Київське лісове господарство» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріада Експо» про стягнення 916 957,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №248 від 02.05.2019 щодо оплати поставленого товару.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 10.04.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4672/20, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

12.05.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких повідомив про стан заборгованості відповідача та підтвердження останнім наявності такої заборгованості у розмірі 881 640,72 листом за вих. №1/3103 від 31.03.2020 .

29.05.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 10.04.2020, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №316.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.05.2019 між Державним підприємством «Київське лісове господарство» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дріада Експо» (покупець, відповідач) укладений договір купівлі-продажу №248 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця лісоматеріали круглі, у подальшому «Продукція», а покупець зобов`язується прийняти продукцію та сплатити її на умовах даного договору.

За змістом пункту 3.1. договору, ціна за одиницю товару встановлюється в гривнях і вказується в додатку №1.

Загальна сума договору становить - 1881900,00 грн, в т. ч. ПДВ - 313650,00 грн (п. 3.2. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що найменування, кількість, ціна продукції - згідно додатку №1 та №2, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до 5.1. договору, відпуск лісопродукції здійснюється після 100% попередньої оплати.

Продавець зобов`язаний в строках і в об`ємах, встановлених даним договором, відпустити продукцію покупцю і оформити відповідні документи рахунок-фактура, накладна (п. 6.1. договору).

Сторони погодили, що договір вступає в силу з дня підписання і діє до 30.06.2019 року. (п. 7.5. договору).

27.06.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, в якій сторони дійшли згоди щодо продовження терміну дії договору до 31.12.2019 року.

Також, Додатковою угодою № 2 від 18.07.2019 та Додатковою угодою № 3 від 02.09.2019 сторонами було збільшено суму договору на 1645800,00 грн, в т.ч. ПДВ - 274300,00 грн (в редакції останньої Додаткової угоди № 3).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу продукцію (лісоматеріали круглі) на суму 1 431 640, 72 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними (серія КВА №793874 від 02.05.2019, серія КВА № 822655 від 06.05.2019, серія КВД № 270538 від 22.05.2019, серій КВА № 793914 нд 27.05.2019, серія КВД № 260102 від 31.05.2019, серія КВД № 270559 від 04.06.2019, серія КВА № 803881 від 04.06.2019 року, серія КВД № 260111 від 06.06.2019 року, серія КВА № 897239 від 07.06.2019, серія КВА № 793947 від 10.06.2019, серія КВА № 864903 від 12.06.2019, серія КВД № 270588 від 13.06.2019, серія КВА № 897264 від 18.06.2019, серія КВД № 270595 від 18.06.2019 серія КВА № 793994 від 21.06.2019, серія КВД № 270610 від 24.06.2019, серія КВА № 864950 від 27.06.2019, серія КВА №794008 від 27.06.2019, серія КВА № 794021 від 02.07.2019, серія КВА №803896 від 05.07.2019, серія КВА №864973 від 05.07.2019, серія КВА № 794040 від 10.07.2019, серія КВА № 864992 від 11.07.2019, серія КВА № 794053 від 16.07.2019, серія КВА № 903935 від 05.07.2019, серія КВА № 865010 від 18.07.2019, серія КВА № 803911 від 18.07.2019, серія КВА № 803921 від 19.07.2019, серія КВА № 803939 від 24.07.2019, серія КВА №803943 від 24.07.2019, серія КВА № 865026 від 25.07.2019, серія КВА № 865032 від 01.08.2019, серія КВА № 794098 від 01.08.2019, серія КВА № 903949 від 01.08.2019, серія КВА № 803966 від 05.08.2019, серія КВА № 803969 від 05.08.2019, серія КВА № 865040 від 09.08.2019, серія КВА № 865061 від 22.08.2019, серія КВД № 270732 від 04.09.2019, серія КВД № 270757 від 10.09.2019).

Відповідач оплату поставленої позивачем продукції здійснив частково на суму 540 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, повної оплати за поставлену позивачем продукцію не здійснив, у зв`язку із чим, у позивача виникла заборгованість у сумі 818 640,72 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані: 3% річних у розмірі 19 865,92 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15 450,87 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними: серія КВА №793874 від 02.05.2019, серія КВА № 822655 від 06.05.2019, серія КВД № 270538 від 22.05.2019, серій КВА № 793914 нд 27.05.2019, серія КВД № 260102 від 31.05.2019, серія КВД № 270559 від 04.06.2019, серія КВА № 803881 від 04.06.2019 року, серія КВД № 260111 від 06.06.2019 року, серія КВА № 897239 від 07.06.2019, серія КВА № 793947 від 10.06.2019, серія КВА № 864903 від 12.06.2019, серія КВД № 270588 від 13.06.2019, серія КВА № 897264 від 18.06.2019, серія КВД № 270595 від 18.06.2019 серія КВА № 793994 від 21.06.2019, серія КВД № 270610 від 24.06.2019, серія КВА № 864950 від 27.06.2019, серія КВА №794008 від 27.06.2019, серія КВА № 794021 від 02.07.2019, серія КВА №803896 від 05.07.2019, серія КВА №864973 від 05.07.2019, серія КВА № 794040 від 10.07.2019, серія КВА № 864992 від 11.07.2019, серія КВА № 794053 від 16.07.2019, серія КВА № 903935 від 05.07.2019, серія КВА № 865010 від 18.07.2019, серія КВА № 803911 від 18.07.2019, серія КВА № 803921 від 19.07.2019, серія КВА № 803939 від 24.07.2019, серія КВА №803943 від 24.07.2019, серія КВА № 865026 від 25.07.2019, серія КВА № 865032 від 01.08.2019, серія КВА № 794098 від 01.08.2019, серія КВА № 903949 від 01.08.2019, серія КВА № 803966 від 05.08.2019, серія КВА № 803969 від 05.08.2019, серія КВА № 865040 від 09.08.2019, серія КВА № 865061 від 22.08.2019, серія КВД № 270732 від 04.09.2019, серія КВД № 270757 від 10.09.2019 позивач поставив відповідачу продукцію на суму 1 431 640, 72 грн.

Позивач направив на адресу відповідача лист - претензію № 09-155 від 14.02.2020 про сплату заборгованості у розмірі 881 604,72 грн в місячний строк з дня отримання претензії але не пізніше ніж до 15.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №587 та списком № 740 згрупованих поштових відправлень листів від 15.02.2020.

Відповідач направив позивачу лист № 1/3103 від 31.03.2020, в якому підтвердив, що Товариство не змогло вчасно оплатити боргу у розмірі 881 640,72 грн та повідомив позивача про неможливість погашення заборгованості згідно договору №284 від 02.05.2019 у зв`язку з перебоями постачання сировини для виготовлення продукції для подальшої передачі замовникам.

В пунктах 4.1. та 5.1 договору сторони погодили, що оплата проводиться покупцем в гривнях на розрахунковий рахунок продавця. Відпуск лісопродукції здійснюється після 100% попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи погоджений сторонами порядок оплати строк оплати за поставлену продукцію є таким, що настав.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 891 604,72 грн, що є більшою ніж сума, яка нарахована позивачем у розмірі 881 604,72 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно прохальної частини позовних вимог, позивачем заявлено до стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 881 604,72, при цьому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача боргу у розмірі 881 604,72 грн підлягають задоволенню.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 3% річних у розмірі 19 865,92 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15 450,87 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування 3% річних здійснюється на суму заборгованості у розмірі 891 604,72 грн за період з 02.05.2019 по 30.03.2019, при цьому позивачем не враховано, що день фактичного поставлення продукції не входить в період нарахування 3% річних.

Отже, з огляду на вище викладене, здійснивши перерахунок 3% річних суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 18 606,34 грн, а тому вимоги позивача суд задовольняє частково.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Водночас, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за травень 2019 та з вересня 2019 по листопад 2019, січень 2020 року у межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що інфляційні втрати становлять 15 450,87 грн (сума заявлена позивачем до стягнення), а тому у цій частині суд задовольняє позовні вимоги повністю.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дріада Експо» частково.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до частини 3 статті ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійснених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги №б/н від 02.01.2020, укладеного між Державним підприємством «Київське лісове господарство» та адвокатом Дранчук І.Я.; копію ордеру серії КС №751264 від 20.05.2020; копію акту приймання-передачі правової допомоги №б/н від 31.03.2020; рахунок на оплату у розмірі 5000,00 грн; платіжне доручення №562 від 01.04.2020 на суму 5000,00 грн.

За змістом частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

З огляду на викладене вище, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн пов`язані з розглядом справи та відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за позовом покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дріада Експо" (01021, м. Київ, вул. М. Грушевського, 28/2, нежитлове приміщення, 43, ідентифікаційний код 40858726) на користь Державного підприємства «Київське лісове господарство» (08114, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Стоянка, вул. Лісна, 15; ідентифікаційний код 00991373) заборгованість у розмірі 881 640,72 грн, три відсотки річних у розмірі 18 606,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 450,87 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 735,48 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 11.08.2020.

Суддя О.В. Гулевець