РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.07.2020Справа № 910/12213/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест»

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна»

про стягнення 45 858 665,50 грн.,

та за зустрічним

позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна»

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест»

до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «Юніка-Сервіс»

про визнання недійсним договору факторингу,

Представники:

від ТОВ «ФК «Фінфест» Земляна І.О. (ордер), Діденко С.М. (ордер)

від ТОВ «Юнілівер Україна», Оджиковський В.О. (ордер)

від ТОВ «Юніка-Сервіс» не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест» (далі - ТОВ «ФК «Фінфест») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» (далі - ТОВ «Юнілівер Україна») про стягнення 45 858 665,50 грн. за дистриб`юторською угодою № 8/18 від 01.04.2018.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо сплати позивачу додаткової винагороди (ретро-бонусів) у розмірі 45 346 633,79 грн. За твердженням позивача, обов`язок оплати цієї суми є умовою дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018, укладеної між ТОВ «Юнілівер Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Юніка-Сервіс» (далі - ТОВ «Юніка-Сервіс»). Зокрема, такі положення містяться в п. 19.3 цієї угоди. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано 512 031,71 грн. 3% річних. Обґрунтовуючи своє право вимоги до ТОВ «Юнілівер Україна», позивач посилається на договір факторингу № 23/08-18Ф від 23.08.2018, на підставі якого останній став кредитором за дистриб`юторською угодою № 8/18 від 01.04.2018 (далі - Угода).

Суд своєю ухвалою від 17.09.2018 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України залишив позовну заяву без руху.

11.10.2018 суд відкрив провадження у справі № 910/12213/18, постановив розглядати справу у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 12.11.2018.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши у відзиві на позовну заяву, що:

- укладений між позивачем та ТОВ «Юніка-Сервіс» договір факторингу № 23/08-18Ф від 23.08.2018 є недійсним, оскільки за таким договором ТОВ «Юніка-Сервіс» передало позивачу недійсне (ненаявне) у нього право грошової вимоги;

- відповідач не укладав з ТОВ «Юніка-Сервіс» Угоду, копію якої надав позивач;

- під час ведення переговорів з ТОВ «Юніка-Сервіс» щодо можливого укладення Угоди відповідач не погоджував у будь-якій формі умов пункту 19.3 статті 19 Угоди, який зазначений в наданій позивачем копії Угоди;

- 25.04.2018 в ході переговорів відповідач надіслав ТОВ «Юніка-Сервіс» два примірники дистриб`юторської угоди № 8/18, підписані з його сторони генеральним директором ОСОБА_3, в яких пункт 19.3 був викладений іншим чином, а саме: визначав перелік документів, які ТОВ «Юніка-Сервіс» зобов`язується надати ТОВ «Юнілівер Україна» при укладенні цієї угоди; однак, відповідач не отримав від ТОВ «Юніка-Сервіс» примірник угоди, підписаний останнім;

- ТОВ «Юнілівер Україна» не відоме походження наданої позивачем копії Угоди, а особливо сторінки Угоди, на якій викладено пункт 19.3 щодо зобов`язання відповідача сплатити ТОВ «Юніка-Сервіс» ретро-бонусів;

- відповідач надавав ТОВ «Юніка-Сервіс» знижки на товар за попередніми дистриб`юторськими угодами за 2016 та 2017 роки, а виплата ретро-бонусів суперечить загальним умовам договірних відносин ТОВ «Юнілівер Україна» та ТОВ «Юніка-Сервіс».

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій ТОВ «ФК «Фінфест» зазначило таке:

- умови Угоди є узгодженими ТОВ «Юнілівер Україна» з огляду на наявність печатки відповідача на кожній сторінці Угоди;

- Угода підписана сторонами та скріплена печатками сторін;

- Угода є укладеною, оскільки ТОВ «Юніка-Сервіс» та ТОВ «Юнілівер Україна» у належній (письмовій) формі досягли згоди з усіх істотних умов Угоди;

- товарні накладні № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 13.04.2018, № від 13.04.2018, № від 26.04.2018, за якими ТОВ «Юнілівер Україна» здійснювало поставки товару на замовлення ТОВ «Юніка-Сервіс», містять посилання на Угоду, а отже, сторони здійснили дії, що свідчать про укладення Угоди, її дійсність, прийняття відповідачем та ТОВ «Юніка-Сервіс» умов Угоди, виконання ТОВ «Юнілівер Україна» умов Угоди та прийняття ТОВ «Юніка-Сервіс» такого виконання;

- відповідачем не надано доказів, які б свідчили про недійсність договору факторингу № 23/08-18Ф від 23.08.2018.

У поданих суду запереченнях на відповідь на відзив ТОВ «Юнілівер Україна» наголосило на тому, що зазначення у товарних накладних інформації щодо Угоди не підтверджує факт її укладення. З огляду на те, що дистриб`юторська угода в редакції відповідача не була украдена, до поставок товарів після 01.04.2018 застосовуються загальні положення цивільного законодавства.

ТОВ «Юнілівер Україна» подало зустрічний позов до ТОВ «ФК «Фінфест» (відповідача-1) та ТОВ «Юніка-Сервіс» (відповідача-2) про визнання недійсним договору факторингу № 23/08-18Ф від 23.08.2018 (далі - Договір факторингу).

За твердженням позивача за зустрічним позовом, спірний договір факторингу є недійсним, оскільки за цим договором ТОВ «Юніка-Сервіс» відступило ТОВ «ФК «Фінфест» право недійсної (ненаявної) грошової вимоги всупереч положенням ч.1 ст. 1078 та ч. 2 ст. 1081 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Враховуючи, що на підставі Договору факторингу до ТОВ «Юнілівер Україна» заявлені грошові вимоги, які порушують майнові права та інтереси останнього, ефективним та законним способом захисту у цьому випадку є визнання спірного договору недійсним.

Суд своєю ухвалою від 01.11.2018 прийняв зустрічний позов для спільного розгляду з первісним та об`єднав їх в одне провадження.

До суду надійшов відзив ТОВ «Юніка-Сервіс» на зустрічний позов, в якому відповідач-2 заперечив проти зустрічного позову, зазначивши таке:

- 01.04.2018 між ТОВ «Юнілівер Україна» та ТОВ «Юніка-Сервіс» було укладено Угоду (підписано та скріплено печатками сторін);

- укладення Угоди, прийняття її умов та пропозицій (акцепт) підтверджується фактичними обставинами договірних відносин, зокрема, ТОВ «Юніка-Сервіс» було здійснено замовлення на постачання товарів (№ , № , № , № , № , № ) у ТОВ «Юнілівер Україна», на виконання яких позивачем за зустрічним позовом було поставлено відповідачу-2 товар на загальну суму 8 875 660,33 грн., про що були складені товарні накладні № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 13.04.2018, № від 13.04.2018, № від 26.04.2018;

- ТОВ «Юніка-Сервіс» не погоджується із визначенням позивачем за зустрічним позовом товарної накладної як окремого правочину;

- з огляду на дійсність Угоди, ТОВ «Юніка-Сервіс» реалізувало своє право на відступлення права вимоги до ТОВ «Юнілівер Україна» за Угодою в частині зобов`язань ТОВ «Юнілівер Україна», визначених пунктом 19.3 статті 19 Угоди, у зв`язку з чим було укладено Договір факторингу.

До суду також надійшов відзив ТОВ «ФК «Фінфест» на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечив проти зустрічного позову з таких підстав:

- Договір факторингу, на підставі якого ТОВ «ФК «Фінфест» набув право вимоги до позивача за зустрічним позовом, є дійсним, доказів його недійсності ТОВ «Юнілівер Україна» до суду не надано;

- Угода, право грошової вимоги за якою передано відповідачу-1 за зустрічним позовом, є укладеною та дійсною; доказів недійсності Угоди позивачем за зустрічним позовом не надано;

- обставини, наведені ТОВ «Юнілівер Україна» у зустрічному позові, не спростовують підстав задоволення вимог за первісним позовом.

ТОВ «Юнілівер Україна» подало суду відповіді на відзиви ТОВ «Юніка-Сервіс» та ТОВ «ФК «Фінфест» на зустрічний позов, в яких зазначило таке:

- ТОВ «Юніка-Сервіс» не досягнуло домовленості з позивачем за зустрічним позовом щодо пункту 19.3 статті 19 Угоди та виплати ретро-бонусів, у зв`язку з цим Угода не була укладена;

- позивачу за зустрічним позовом не відоме походження відтиску печатки та підпису на сторінці Угоди, на якій викладений пункт 19.3 в редакції, наданій ТОВ «ФК «Фінфест»;

- в товарних накладних, на підставі яких здійснювалася поставка товару, наявне посилання на Угоду, однак таке посилання було здійснене помилково та пов`язане виключно з тим, що велись переговори щодо можливого укладення відповідної Угоди; це посилання не підтверджує укладення Угоди та не доводить, що ТОВ «Юнілівер Україна» та ТОВ «Юніка-Сервіс» досягли домовленості про виплату позивачем за зустрічним позовом ретро-бонусів;

- поставки товару могли здійснюватися на підставі окремих товарних накладних та електронних замовлень, які в сукупності є окремими договорами поставки, укладеними у спрощений спосіб;

- відповідачі за зустрічним позовом, стверджуючи, що сторони досягли домовленості щодо всіх умов в Угоді, у тому числі щодо сплати ретро-бонусів, не надали жодних доказів на підтвердження цих обставин;

- надані свідками показання підтверджують не певні договірні умови, які повинні бути відображені письмово в документі (договорі), а обставини, які супроводжували переговори щодо можливого укладення Угоди, зокрема, відсутність будь-яких домовленостей щодо виплати ТОВ «Юнілівер Україна» відповідачу-2 ретро-бонусів;

- Договір факторингу є недійсним, оскільки за ним відповідач-2 відступив відповідачу-1 за зустрічним позовом відсутнє у нього право вимоги.

До суду від ТОВ «ФК «Фінфест» надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких відповідач-1 наголосив, зокрема, на тому, що в матеріалах справи наявна копія Угоди, на якій містяться підписи та печатки сторін, а отже, наведені доводи позивача за зустрічним позовом щодо ведення переговорів та відмова від визнання факту підписання Угоди не спростовує фактичні обставини, що свідчать саме про укладення Угоди з боку ТОВ «Юнілівер Україна» та дійсність таких правовідносин.

Разом із зустрічним позовом ТОВ «Юнілівер Україна» подало суду заяви свідків, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Суд не прийняв надані ТОВ «Юнілівер Україна» заяви свідків як докази за критерієм допустимості. Відмовляючи у прийнятті цих заяв, суд виходив з того, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватись обставини, які відповідно до законодавства відображаються у відповідних документах; законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків (ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)). Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 218 Цивільного кодексу України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, враховуючи, що у наданих заявах покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стосуються факту укладення Угоди та змісту п. 19.3 Угоди, ці докази (показання свідків) не є допустимими у розумінні ст. 77 ГПК України.

Одночасно з зустрічним позовом ТОВ «Юнілівер Україна» подало клопотання про витребування у ТОВ «ФК «Фінфест» для огляду у судовому засіданні оригіналу Угоди та клопотання про призначення у справі судової технічної та почеркознавчої експертизи, проведення якої позивач за зустрічним позовом просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою суду від 12.11.2018 було витребувано у ТОВ «ФК «Фінфест» для огляду у судовому засіданні оригінал Угоди.

ТОВ «ФК «Фінфест» надало оригінал Угоди для огляду в судовому засіданні.

Своєю ухвалою від 14.01.2019 відклав підготовче засідання до 28.01.2019, викликав у судове засідання керівника ТОВ «Юнілівер Україна» ОСОБА_3, витребував у ТОВ «Юнілівер Україна» не менше 30 документів, на яких містяться вільні зразки підпису ОСОБА_3 , виконані у період з 01.02.2018 по 01.06.2018.

Суд відібрав експериментальні зразки підпису ОСОБА_3 .

Ухвалою від 14.02.2019 суд призначив у справі комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу, проведення якої доручив Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експерта суд поставив такі питання:

- чи виконано підпис в дистриб`юторській угоді № 8/18 від 01.04.2018 генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» ОСОБА_3 ?

- чи виконано підпис від імені генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» ОСОБА_3 в дистриб`юторській угоді № 8/18 від 01.04 2018 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

- чи виконаний підпис на аркуші дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 (правий нижній кут), який містить фрагмент тексту « 19.2. Дистриб`ютор не має права передавати права», на аркуші дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 (правий нижній кут), який містить фрагмент тексту « 19.3. Підписуючи цю Угоду» та інших аркушах дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 однією і тією самою особою?

- чи виконані підписи в дистриб`юторській угоді № 8/18 від 01.04.2018, дистриб`юторській угоді № 8/17 від 31.12.2016, додатковій угоді № 2 до дистриб`юторської угоди № 8/17 від 31.12.2016, додатковій угоді № 3 до дистриб`юторської угоди № 8/17 від 31.12.2016, додатковій угоді № 5 до дистриб`юторської угоди № 8/17 від 31.12.2016, в листі товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» від 08.07.2018 № 08/06, в листі товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» від 15.06.2018 № 15/06 однією особою, а саме генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» ОСОБА_3 ?

- яким чином виконаний підпис на аркуші (правий нижній кут), який містить фрагмент тексту « 19.3. Підписуючи цю Угоду» дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 (за допомогою технічних засобів чи писальним приладом)?

- чи виконані машинописні (друкарські) тексти в дистриб`юторській угоді № 8/18 від 01.04.2018 на папері однієї партії?

- чи виготовлений текст дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 одночасно та на одному й тому ж засобі комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки?

- чи нанесено відтиск печатки товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» на аркуші (правий нижній кут), який містить фрагмент тексту « 19.3. Підписуючи цю Угоду» та інших аркушах дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 однією і тією самою печаткою?

- чи виготовлена сторінка, на якій розміщений пункт 19.3, та всі інші сторінки примірника дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 на одному принтері (копіювальному апараті, багатофункціональному пристрої) та фарбою з однієї ємності?

- чи належать аркуші дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 та аркуш, який містить фрагмент тексту « 19.3. Підписуючи цю Угоду» дистриб`юторської угоди №8/18 від 01.04.2018 одному і тому ж документу, та чи становлять вони єдиний документ? Якщо ні, визначити вірогідність заміни кожного з аркушів в документі.

Північний апеляційний господарський суд своєю постановою від 03.06.2019 залишив без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «Юнілівер Україна», ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.02.2019 у справі № 910/12213/18 залишив без змін.

ТОВ «Юнілівер Україна» подало суду додаткові пояснення щодо долучення до матеріалів справи висновку експертного дослідження від 17.05.2019, складеного на замовлення відповідача за первісним позовом та щодо долучення до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_8 .

На адресу Господарського суду міста Києва надійшло клопотання експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів. Також експерти просили надати дозволи на часткове пошкодження досліджуваного документу.

Ухвалою від 06.09.2019 суд поновив провадження у справі, призначив судове засідання на 16.09.2019, задовольнив клопотання експерта щодо витребування доказів, зобов`язав ТОВ «ФК «Фінфест» та ТОВ «Юнілівер Україна» надати суду дані про друкуючий пристрій, на якому був виготовлений досліджуваний документ (дистриб`юторська угода № 8/18 від 01.04.2018).

ТОВ «ФК «Фінфест» повідомило, що згідно з інформацією, отриманою від ТОВ «Юніка-Сервіс», текст дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 було отримано від ТОВ «Юнілівер Україна». Після підписання зі свого боку ТОВ «Юніка-Сервіс» передало підписаний екземпляр дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 ТОВ «Юнілівер Україна».

ТОВ «Юнілівер Україна» повідомило суд, що дистриб`юторська угода № 8/18 від 01.04.2018 виготовлялась ним на орендованому друкуючому пристрої ДП «Коніка Мінолта Україна». Одночасно ТОВ «Юнілівер Україна» надало суду вільні зразки друкованих текстів, що зазначені у клопотанні експертів.

Суд своєю ухвалою від 16.09.2019 відклав судове засідання до 30.09.19, зобов`язав ТОВ «Юнілівер Україна» надати суду: експериментальні зразки друкованого тексту з того самого друкуючого пристрою станом на сьогоднішній день в кількості 15-20 аркушів; інформацію щодо проведення на тому самому друкуючому пристрої якого-небудь технічного обслуговування (заправки картриджу, проведення заміни яких-небудь деталей пристрою тощо) за 1-2 місяці до дати досліджуваного документу, до періоду часу, в який було б можливо виготовлення досліджуваного документу.

ТОВ «Юнілівер Україна» надало суду лист дочірнього підприємства «Коніка Мінолта Україна», в якому останнє повідомило, що друкувальний пристрій за серійним номером А7R наразі знаходиться в експлуатації без можливості надання доступу та проведення друку сторонніми особами. Також ТОВ «Юнілівер Україна» повідомило, що в березні 2018 року працівниками дочірнього підприємства «Коніка Мінолта Україна» проводилось технічне обслуговування принтера, яке, скоріш за все, включало заправку картриджу.

30.09.2019 суд зупинив провадження у справі, надіслав матеріали справи № 910/12213/18 до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для продовження виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 14.02.2019.

Матеріали справи повернулись до суду з висновком експертів № 3367/3368/3369/3370-19 від 18.12.2019 за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів.

09.01.2020 суд поновив провадження у справі.

Ухвалою від 23.01.2020 суд задовольнив клопотання ТОВ «Юнілівер Україна» про витребування документів, витребував у ТОВ «ФК «Фінфест» докази сплати на користь ТОВ «Юніка-Сервіс» суми фінансування у розмірі 40 000 000 грн. без ПДВ згідно з пунктом 3.1 договору факторингу № 23/08-18Ф від 23 серпня 2018 року; у ТОВ «Юніка-Сервіс» доказів сплати за послуги фактора на користь ТОВ «ФК «Фінфест» у розмірі 3241,43 грн згідно з пунктом 3.4 договору факторингу № 23/08-18Ф від 23 серпня 2018 року. Клопотання про витребування у ТОВ «Юніка-Сервіс» та ТОВ «ФК «Фінфест» доказів направлення Угоди на адресу ТОВ «Юнілівер Україна» судом відхилено.

До суду надійшли клопотання ТОВ «Юнілівер Україна» про виклик свідків, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Суд відхилив це клопотання, про що постановив 06.02.2020 протокольну ухвалу. Відмовляючи у задоволенні клопотань суд керувався тими ж мотивами, з яких відхилив надані ТОВ «Юнілівер Україна» заяви свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ці докази (показання свідків) не є допустимими у розумінні ст. 77 ГПК України.

Протокольною ухвалою 06.02.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування оригіналу Угоди.

05.02.2020 до суду надійшла заява ТОВ «Юнілівер Україна» про зміну підстав зустрічного позову, в якій викладено такі підстави недійсності Договору факторингу:

- за Договором факторингу передано право грошової вимоги, якої не існує, оскільки позивач за зустрічним позовом ніколи не погоджував умови пункту 19.3 документа під назвою дистриб`юторська угода № 8/18 від 01.04.2018, яка надана ТОВ «ФК «Фінфест»;

- сторони Договору факторингу відстрочили здійснення будь-яких розрахунків за цим договором до 31.12.2022, що суперечить правовій природі факторингу, яка була роз`яснена Великою Палатою Верховного Суду та підтверджує відсутність наміру сторін Договору факторингу на настання правових наслідків;

- Договір факторингу не відповідає формі, встановленій статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»;

- Договір факторингу був укладений сторонами як частина шахрайської схеми, яка направлена на ухилення від повернення заборгованості за поставлений ТОВ «Юнілівер Україна» товар на користь ТОВ «Юніка-Сервіс». Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне змінити (розширити) підстави позову, вважаючи, що Договір факторингу має ознаки фіктивності.

Суд ухвалою від 06.02.2020 відклав підготовче засідання до 06.03.2020, встановив ТОВ «Юніка-Сервіс» та ТОВ «ФК «Фінфест» строк для подання відзивів (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) на зустрічний позов до 17.02.2020, для подання заперечень на відповідь на відзиви до 02.03.2020, а ТОВ «Юнілівер Україна» строк для подання відповіді на відзиви до 24.02.2020.

ТОВ «ФК «Фінфест» у додаткових письмових поясненнях повідомило суд, що не отримувало від ТОВ «Юніка-Сервіс» оплати за послуги фактора у розмірі 3 241,43 грн. Відповідно до п. 3.4 Договору факторингу оплата за послуги фактора має бути здійснена протягом 10-ти днів з дня отримання суми фінансування клієнтом. Керуючись пунктом 3.1 Договору факторингу, у зв`язку з тим, що термін сплати суми фінансування не наступив, ТОВ «ФК «Фінфест» не перераховував суми фінансування ТОВ «Юніка-Сервіс».

ТОВ «ФК «Фінфест» позовні вимоги за зустрічним позовом (з урахуванням зміни підстав позову) відхилило у повному обсязі, посилаючись на відсутність у позивача за зустрічним позовом права заявляти вимогу про визнання Договору факторингу недійсним у зв`язку з відсутністю порушеного права, та безпідставність тверджень ТОВ «Юнілівер Україна» щодо відсутності мети договору. ТОВ «ФК «Фінфест» також зазначило у відзиві, що:

- позивач за зустрічним позовом дійшов хибного висновку, що для настання правових наслідків та досягнення мети договору факторингу необхідний факт сплати фінансування та оплати послуг факторингу в момент укладення договору факторингу;

- Договір факторингу відповідає вимогам до такого виду договорів, що встановлені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки у п. 11.8 Договору вказано, що інформація, зазначена в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надана клієнту в повному обсязі. Клієнт ознайомлений з правилами надання фінансових послуг факторингу належним чином;

- обставини укладання договору та фактичне його часткове виконання (передача майнових прав за договором) виключають можливість кваліфікувати Договір факторингу як фіктивний.

Позивачем за зустрічним позовом подано суду відповідь на відзив відповідача-1, в якому ТОВ «Юнілівер Україна» зазначило таке:

- умови Договору факторингу є такими, що безпосередньо впливають на права та інтереси позивача за зустрічним позовом, а тому, у разі визнання недійсним такого договору, відновляться порушені інтереси ТОВ «Юнілівер Україна»;

- право фактора (відповідача-1 за зустрічним позовом) щодо грошової вимоги від боржника виникає за умови фінансування клієнта відповідно до ст. 1084 ЦК України.

Від ТОВ «ФК «Фінфест» надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов (з урахуванням зміни підстав позову), в яких відповідач-1 за зустрічним позовом вказав, що позивач за зустрічним позовом:

- не довів, що Договір факторингу порушує права останнього;

- неправильно встановив предмет регулювання положень статті 1084 ЦК України, витлумачив ч. 1 вказаної статті не в контексті предмета регулювання, не врахував положень статті 1077 ЦК України та дійшов хибного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку з відсутністю факту сплати фінансування та оплати послуг факторингу в момент укладення Договору факторингу та виникненням права на отримання всіх сум від боржника, і відсутність бажання сторін досягнути мети договору факторингу.

До суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «Юнілівер Україна», в якому позивач за зустрічним позовом наголосив на тому, що предмет Договору факторингу порушує майнові права ТОВ «Юнілівер Україна» на володіння і користування своїм майном.

Ухвалою від 16.03.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/12213/18 до судового розгляду по суті.

03.06.2020 ТОВ «Юнілівер Україна» подало суду заяву, якою повідомив суд про те, що після ухвалення рішення суду у цій справі ТОВ «Юнілівер Україна» буде подана заява про відшкодування судових витрат, включаючи витрати на професійну правничу допомогу.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Протягом 2016 - першого кварталу 2018 років ТОВ «Юнілівер Україна» (компанія) постачало ТОВ «Юніка-Сервіс» (дистриб`ютору) товари під торговими марками, права на використання яких належать ТОВ «Юнілівер Україна» (далі - товари) на підставі дистриб`юторських угод № 8/16 від 31.12.2015 та № 8/17 від 31.12.2016.

На виконання замовлення № , № , № , № , № та № ТОВ «Юнілівер Україна» у квітні 2018 року поставило ТОВ «Юніка-Сервіс» товари за товарними накладними № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 13.04.2018, № від 13.04.2018, № від 26.04.2018 на загальну суму 8 875 660,33 грн. Ці обставини визнаються учасниками справи, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України вони не підлягають доказуванню.

У товарних накладних № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 06.04.2018, № від 13.04.2018, № від 13.04.2018, № від 26.04.2018 зазначено, що поставка товару здійснюється в рамках угоди № 8/18 від 01.04.2018.

Відповідно до наявної у справі дистриб`юторської угоди № 8/18, що датована 01.04.2018 (далі - Угода), текст якої надано ТОВ «ФК «Фінфест», сторонами за нею є ТОВ «Юнілівер Україна» (компанія) та ТОВ «Юніка-Сервіс» (дистриб`ютор). Предметом регулювання Угоди є ті ж правовідносини, що існували між ТОВ «Юнілівер Україна» і ТОВ «Юніка-Сервіс» на підставі дистриб`юторських угод № 8/16 від 31.12.2015 та № 8/17 від 31.12.2016 - постачання компанією дистриб`ютору товарів під торговими марками, права на використання яких належать ТОВ «Юнілівер Україна» (далі - товари) за плату та вчинення інших дій, пов`язаних з дистрибуцією товарів.

Текст Угоди викладено на лицьовій і зворотній стороні 10 (десяти) аркушів. У преамбулі Угоди зазначено, що представником, який діяв від імені ТОВ «Юнілівер Україна», є генеральний директор ОСОБА_3, а представником від імені ТОВ «Юніка-Сервіс» - директор Думіна С.О. На останній сторінці Угоди (зворотній стороні десятого аркуша) зазначені реквізити сторін, а також містяться підписи уповноважених представників, скріплені печатками товариств.

У правих нижніх кутах на лицьових та зворотних сторонах кожного аркушу знаходиться підпис (особа підписанта судом не встановлювалась, оскільки сторони визнають, що цей підпис не належить представникам, підписи яких знаходяться на останній сторінці Угоди), а також відтиск печатки круглої форми ТОВ «Юнілівер Україна» (на останній сторінці цей відтиск печатки знаходиться поряд з підписом генерального директора ОСОБА_3).

На лицьовій стороні 10 (десятого) аркуша Угоди, поданої позивачем за первісним позовом, міститься пункт 19.3, відповідно до якого, підписуючи цю Угоду, ТОВ «Юнілівер» (компанія) приймає на себе зобов`язання, окрім інших платежів та знижок, передбачених цією Угодою та/або іншими угодами, укладеними між сторонами, сплатити дистриб`ютору додаткову винагороду (ретро-бонус) за дотримання умов дистрибуції і маркетингу товарів у минулих та наступних періодах, у розмірі 11 (одинадцять)% від досягнутого товарообороту по первинних продажах, з урахуванням ПДВ, за відповідний період, яка підлягає сплаті компанією на розрахунковий рахунок дистриб`ютора у таких розмірах та в строки:

за 2016 рік - у розмірі 19 989 844,48 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 15 календарних днів з моменту укладення цієї Угоди.

за 2017 рік - у розмірі 20 531 662,99 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 30 календарних днів з моменту укладення цієї Угоди.

за 1-ий квартал 2018 року - у розмірі 3 848 803,68 грн., в т.ч. ПДВ, протягом 45 календарних днів з моменту укладення цієї Угоди.

За наступні квартали протягом дії цієї Угоди - у розмірі 11 (одинадцять) % від фактичного товарообороту по первинних продажах, з урахуванням ПДВ, за відповідний квартал, протягом 30 календарних днів після завершення кожного кварталу.

23.08.2018 між ТОВ «Юніка-Сервіс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Фінфест» було укладено договір факторингу № 23/08-18Ф (далі - Договір факторингу), на підставі якого клієнт зобов`язався відступити факторові права вимоги за укладеною Угодою в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування. За Договором факторингу відступається право вимоги клієнта до ТОВ «Юнілівер Україна» (боржника) щодо сплати додаткової винагороди (ретро-бонусів) за дотримання умов дистриб`юції і маркетингу у минулих та наступних періодах, у розмірі 11 (одинадцять)% від досягнутого товарообороту за первинними продажами, з урахуванням ПДВ, за відповідний період, яка підлягає сплаті боржником у розмірі та в строки згідно з п. 19.3 статті 19 Угоди.

Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу з дати відступлення прав вимоги фактор стає виключним та єдиним кредитором за укладеною Угодою та набуває всіх прав за нею. Датою відступлення прав вимоги є дата підписання сторонами акту прийому-передачі. Акт прийому-передачі документів до Договору факторингу був підписаний сторонами 23.08.2018. Отже, на підставі Договору факторингу з 23.08.2018 ТОВ «ФК «Фінфест» стало новим кредитором за Угодою в частині сплати платежів, передбачених п. 19.3 Угоди.

Оскільки договір факторингу є особливим різновидом загальноцивільного відступлення права вимоги, заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст, у зв`язку з чим боржник наділений правом висувати проти нового кредитора ті ж заперечення, які він мав проти первісного (ст. 518 ЦК України).

З огляду на це, при вирішенні спору суд вважає за необхідне перш за все дослідити та з`ясувати наявність підстав для виникнення у ТОВ «Юнілівер Україна» зобов`язань зі сплати додаткової винагороди (ретро-бонусів), передбаченої п. 19.3 статті 19 Угоди, право вимоги якої було відступлено.

З`ясовуючи це питання підлягає дослідженню Угода як документ, що фіксує обсяг прав та обов`язків сторін, тобто умови, які складають її зміст.

Як зазначено судом вище, для технічного дослідження Угоди як документу судом у справі була призначена комплексна судово-почеркознавча та судово-технічна експертиза, результати якої викладені у висновку експертів № 3367/3368/3369/3370-19 від 18.12.2019 Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - Висновок експертів).

Згідно з вказаним висновком:

- підпис від імені ОСОБА_3, що розміщений на останній сторінці з графі «Генеральний директор» дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 - виконаний самим ОСОБА_3 ;

- підпис від імені ОСОБА_3, що розміщений на останній сторінці з графі «Генеральний директор» дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 - виконаний тією особою, від імені якої він зазначений, а саме ОСОБА_3 ;

- підписи, що розміщені у правих нижніх кутах на лицьових та зворотних сторонах першого, другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятого аркушів та зворотній стороні десятого аркушів дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 - виконані однією особою. Підпис, що розміщений у правому нижньому куті, на лицьовій стороні десятого аркуша (який містить фрагмент тексту «19.3. Підписуючи цю Угоду») та підписи, що розміщені у правих нижніх кутах на лицьових та зворотних сторонах першого, другого, третього, четвертого, п`ятого, шостого, сьомого, восьмого, дев`ятою аркушів та зворотній стороні десятого аркушів дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 - виконані різними особами;

- підписи, що розміщені в дистриб`юторській угоді № 8/18 від 01.04.2018, дистриб`юторській угоді № 8/17 від 31.12.2016, додатковій угоді № 3 до дистриб`юторської угоди № 8/17 від 31.12.2016, додатковій угоді № 5 до дистриб`юторської угоди № 8/17 від 31.12.2016, в листі ТОВ «Юнілівер України» від 08.07.2018 № 08/06, в листі ТОВ «Юнілівер України» від 15.06.2018 № 15/06 - виконані однією особою, а саме ОСОБА_3 . Підписи, що розміщені в дистриб`юторській угоді № 8/18 від 01.04.2018 та додатковій угоді № 2 до дистриб`юторської угоди № 8/17 від 31.12.2016 - виконані різними особами;

- підпис, розташований в правому нижньому куті лицьової сторони десятого аркуша (з нумерацією « 149», який містить фрагмент тексту « 19.3. Підписуючи цю Угоду»), оригіналу дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 - виконаний пастою для кулькової ручки синього кольору;

- папір 10-ти аркушів дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 співпадає між собою за всіма визначеними показниками, що свідчить про їх спільну родову належність. Визначити належність зазначених аркушів до однієї партії паперу не надається можливим у зв`язку з відсутністю категорій порівняння, які дозволяють виявити індивідуалізуючи ознаки, притаманні конкретній партії;

- текст дев`ятнадцятої сторінки, на якій розташований пункт 19.3, виконувався не в один прийом з іншими сторінками документу. Друковані тексти на 1-18 та 20 сторінках дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 виконані на одному друкуючому пристрої, а друкований текст дев`ятнадцятої сторінки, на якій розташований пункт 19.3, надрукований на іншому друкуючому пристрої;

- відтиск печатки круглої форми ТОВ «Юнілівер Україна», розташований у нижньому правому куті лицьової сторони десятого аркуша (з нумерацією « 149», який містить фрагмент тексту « 19.3. Підписуючи цю Угоду»), оригіналу дистриб`юторської Угоди № 8/18 від 01.04.2018 та дев`ятнадцять відтисків печатки круглої форми ТОВ «Юнілівер Україна», розташованих на лицьових та зворотних сторонах перших дев`яти аркушів та на зворотній стороні десятого аркуша оригіналу дистриб`юторської Угоди № 8/18 від 01.04.2018 - нанесені різними кліше печатки ТОВ «Юнілівер Україна»;

- друковані тексти на 1-18 та 20 сторінках дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 виконані на одному друкуючому пристрої, а друкований текст дев`ятнадцятої сторінки, на якій розташований пункт 19.3, надрукований на іншому друкуючому пристрої. Встановити, чи виконана сторінка, на якій розміщений пункт 19.3, та всі інші сторінки примірника дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 фарбою з однієї ємкості не видається можливим у зв`язку з відсутністю ознак порівняння, які дозволяють виявити індивідуалізуючи ознаки, притаманні складу барвних компонентів тонеру.

- встановити, чи становлять аркуші дистриб`юторської угоди № 8/18 від 01.04.2018 єдиний документ не надається можливим з причини, викладеної в дослідницькій частині висновку.

Оцінюючи Висновок експертів (ст. 104 ГПК України) за критеріями, передбаченими ст. 86 ГПК України, суд не знаходить підстав для його відхилення, а тому він є належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні статей 76, 77, 78 ГПК України.

Отже, відповідно до Висновків експертів:

- підпис від імені ОСОБА_3 на останній (двадцятій) сторінці Угоди виконаний ОСОБА_3 , водночас текст дев`ятнадцятої сторінки, що знаходиться на одному аркуші з двадцятою сторінкою і на якій розташований пункт 19.3, виконувався на іншому друкуючому пристрої та не в один прийом з іншими сторінками документу;

- підпис у правому нижньому куті на лицьовій стороні десятого аркуша (який містить п. 19.3) виконаний іншою особою, ніж підписи у правих нижніх кутах на лицьових та зворотних сторонах інших аркушів Угоди, які виконані однією особою;

- відтиск печатки круглої форми ТОВ «Юнілівер Україна» у нижньому правому куті лицьової сторони десятого аркуша (містить п 19.3) та дев`ятнадцять відтисків печатки круглої форми ТОВ «Юнілівер Україна» на лицьових та зворотних сторонах інших аркушів Угоди нанесені різними кліше печатки ТОВ «Юнілівер Україна».

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Стаття 79 ГПК України закріпила в господарському процесі стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 Конвенції). Конвенція та практика ЄСПЛ є джерелом права (ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Співставляючи встановленні у Висновку експертів факти (текст дев`ятнадцятої сторінки, на якій розташований пункт 19.3, виконувався на іншому друкуючому пристрої та не в один прийом з іншими сторінками документу; підпис у правому нижньому куті на стороні аркуша, яка містить п. 19.3, виконаний іншою особою, ніж підписи у правих нижніх кутах на лицьових та зворотних сторонах інших аркушів Угоди, що виконані однією особою; відтиск печатки круглої форми ТОВ «Юнілівер Україна» у нижньому правому куті сторінки, яка містить п. 19.3, та дев`ятнадцять відтисків печатки круглої форми ТОВ «Юнілівер Україна» на інших сторонах аркушів Угоди нанесені різними кліше печатки ТОВ «Юнілівер Україна») з обставинами, які свідчать про відсутність акцепту чи схвалення ТОВ «Юнілівер Україна» умови щодо виплати винагороди, передбаченої п. 19.3 Угоди, суд дійшов висновку, що виконання Угоди у квітні 2018 року (постачання товару за 6-ма товарними накладними) і наявність підпису ОСОБА_3 на останній сторінці Угоди не дає можливості стверджувати про досягнення між сторонами Угоди домовленості про виплату таких ретро-бонусів.

Оскільки передбачена п. 19.3 Угоди виплата є платою за надану послугу як наслідок безпосередньої взаємодії між компанією і дистриб`ютором для задоволення потреб останньої, факт її надання повинен супроводжуватись документами, визначеними Податковим кодексом України, які можуть бути використані як засіб доказування існування між сторонами Угоди домовленості про відповідну виплату.

Зокрема, податкова декларація - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною (ст. 46 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 14.1.181 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Датою виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

За приписами ст. 198 Податкового кодексу України, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.1 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політку, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, (п. 201.7). При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредитну та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (п. 201.10).

Відповідно до пункту 187.1 Податкового кодекс України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податкова декларація з податку на додану вартість з додатками належить до податкової звітності з податку на додану вартість (Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що затверджений наказом Мінфіну від 28.01.2016, № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість»). Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) є додатком 5 до декларація з податку на додану вартість.

До розділу II «Податковий кредит» (рядки 10, 11 та 13 декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість (рядки 10.1 та 10.2) або без податку на додану вартість (рядок 10.3) товарів/послуг, необоротних активів на митній території України, ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів (рядки 11.1 та 11.2), отриманих на митній території України від нерезидента послуг (рядок 13). При заповненні рядків 10.1 та/або 10.2 обов`язковим є подання (Д5) додатку 5, що заповнюється в розрізі контрагентів (Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що затверджений наказом Мінфіну від 28.01.2016, № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість»).

Отже інформація, яка міститься у податкових накладних при визначенні податкового кредиту в розмірі контрагентів заповнюється у додатку 5 до декларації з податку на додану вартість. Саме додаток 5 містить інформацію про суму придбаних товарів у розрізі контрагентів у звітному періоді.

Суду не надано доказів складання податкових накладних на послуги, які надані і підлягають оплаті відповідно до п. 19.3 Угоди, а також відображення сторонами Угоди вартості цих послуг у власній податковій звітності.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Юнілівер Україна» на користь ТОВ «ФК «Фінфест» додаткової винагороди (ретро-бонусів) у розмірі 45 346 633,79 грн. за відсутності встановлених обставин про те, що ТОВ «Юнілівер Україна» погодило умову про виплату цих коштів.

Позовна вимога в частині стягнення 3% річних у сумі 512 031,71 грн. є похідною від вимоги про стягнення боргу, тому вона також не підлягає задоволенню. Отже, у задоволенні первісного позову суд відмовляє.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання Договору факторингу недійсним суд виходить з такого.

Передання кредитором своїх прав іншій осіб за правочином є однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Правове регулювання заміни кредитора на підставі правочину здійснюється статтями 512-519 ЦК України, які поширюються на всі види зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення.

Виходячи з того, що майнові права є самостійним об`єктом цивільних прав (ст. 177 ЦК України), норми про відступлення права вимоги містять додаткові правила до тих положень, що закріплені у нормах про правочин, за яким первісний кредитор відступає своє право вимоги новому кредитору, і мають перед ними пріоритет. З огляду на це, відступлення права вимоги можуть втілюватись у різні цивільно-правові договори - купівлі-продажу, міни, дарування права вимоги, факторингу тощо.

Обґрунтовуючи своє право на звернення із зустрічним позовом ТОВ «Юнілівер Україна» посилається на те, що Договір факторингу порушує майнові права позивача за зустрічним позовом на володіння і користування своїм майном. Суд не погоджується з таким твердженням ТОВ «Юнілівер Україна» з огляду на таке.

Загальні підстави звернення до господарського суду визначені ст. 1 ГПК України - захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснювати (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом з тим особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та влив на порушника.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст, у зв`язку з чим боржник наділений правом висувати проти нового кредитора ті заперечення, які він мав проти первісного (ст. 518 ЦК України). З огляду на це закон не вимагає згоди боржника на заміну кредитора. Винятком з цього правила є випадки, які встановлені договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦКУ України).

З цього слідує, що у випадку відсутності визначеної договором або законом обов`язкової згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, правочин про заміну кредитора у зобов`язанні не порушує права боржника.

Натомість, обираючи такий спосіб захисту як визнання недійсним Договору факторингу, позивачем за зустрічним позовом не враховано, що обґрунтованість вимог за відступленим правом залежить не від правомірності Договору факторингу, а від чинності Угоди та фактичного стану виконання зобов`язань за нею, надавати заперечення щодо яких позивач наділений правом незалежно від особи кредитора.

Отже, при наявності порушених прав позивача за відступленою вимогою, відновлення останніх неможливо шляхом визнання недійсним спірного Договору факторингу, з огляду на що відсутні підстави для захисту прав обраним позивачем способом.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом не обґрунтовані, не доведені та не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 129 ГПК України судові витрати за первісним та зустрічним позовами покладаються на позивачів за ними. Витрати на оплату 50% вартості судової експертизи у розмірі 28636,80 грн., сплачених товариством з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна», покладаються на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест».

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні первісного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест» до товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна».

Судові витрати за первісним позовом покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест».

Відмовити у задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінфест» та товариства з обмеженою відповідальністю «Юніка-Сервіс».

Судові витрати за зустрічним позовом покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Юнілівер Україна».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текс рішення підписано 06.08.2020.

Суддя С. А. Ковтун