ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

УХВАЛА

07 серпня 2020 року № 903/415/20

за позовом: Приватного малого підприємства "МЛС", м.Рівне

до відповідача: Державного підприємства "Любешівське лісомисливське господарство", смт. Любешів, Любешівський р-н., Волинська обл.

про стягнення 10 682 грн. 00 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

встановив: 10.06.2020 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного малого підприємства "МЛС" до Державного підприємства "Любешівське лісомисливське господарство" про стягнення 10 682 грн. 00 коп., з яких 10 540 грн. 00 коп. основного боргу, 142 грн. 00 коп. 3% річних та судових витрат по справі, зокрема 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 5 800 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого на підставі накладної №1/с від 23.12.2019 товару.

Ухвалою суду від 15.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження запропоновано відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки у визначених ГПК України випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

02.07.2020 на адресу суду надійшло клопотання ПМП "МЛС" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Обгрунтування клопотання позивачем не викладені.

Ухвалою суду від 06.07.2020 у задоволенні клопотання Приватного малого підприємства "МЛС" від 02.07.2020 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

07.07.2020 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення 10 540 грн. 00 коп. основного боргу, 142 грн. 00 коп. 3% річних у зв`язку зі сплатою ДП "Любешівське лісомисливське господарство".

У заяві від 07.07.2020 відповідач просить зменшити розмір витрат на надання правничої допомоги до 1 500 грн. 00 коп., повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Заява обґрунтована тим, що в розрахунку судових витрат позивачем продубльовано надання таких послуг: "вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосуються спірних правовідносин". Крім того, витрати на представництво інтересів (участь в судових засіданнях) є необґрунтованими, оскільки дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Складність даної справи не є співрозмірною з заявленими витратами на правничу допомогу, такі витрати становлять більше 50% від ціни позову.

20.07.2020 відповідач подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надіслання позивачу заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, клопотання про закриття провадження у справі з додатками.

Позивач у запереченнях від 30.07.2020 у задоволенні заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу просить відмовити, оскільки заява підписана представником адвокатом, проте в додатках відсутні докази на підтвердження його повноважень. Дата засвідчення документів 20.07.2020, проте до суду вони подані 07.07.2020. Фактичність судових витрат, які були неминучими та обґрунтованими, підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Представництво інтересів це не тільки участь в судових засіданнях, а також представництво підприємства при відправці та отриманні поштової кореспонденції, робота з кур`єрською доставкою, пошук і роздруківка витягу з ЄДРПОУ, телефонні перемовини з відповідачем щодо укладення мирової угоди. Крім того заборгованість відповідача виникла ще в грудні 2019 року та існувала півроку.

Надіслані сторонами докази долучені до матеріалів справи.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

Згідно накладної №1/С від 23.12.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 38 540 грн. 00 коп. (а.с. 4).

У зв`язку з частковою оплатою відповідачем товару на суму 28 000 грн. 00 коп. позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача 10 682 грн. 00 коп., з яких 10 540 грн. 00 коп. основного боргу, 142 грн. 00 коп. 3% річних та судових витрат по справі, зокрема 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 5 800 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

ДП "Любешівське лісомисливське господарство" після відкриття провадження у справі (ухвала від 15.06.2020) сплатило заборгованість в сумі 10 682 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №766 від 23.06.2020, №825 від 07.07.2020 (а.с. 33-34).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищевикладене, оплату відповідачем всієї суми боргу, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 10 682 грн. 00 коп. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача 5 800 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Дослідивши заяву ПМП "МЛС" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та докази на підтвердження цих витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

13.08.2019 між Адвокатським бюро "Мазурок В`ячеслава" в особі адвоката Мазурка В`ячеслава Сергійовича та ПМП "МЛС" укладено договір про надання правової (правничої) допомоги адвокатом. П. 3 договору визначено, що безпосереднім виконавцем умов цього договору буде Мазурок В`ячеслав Сергійович (а.с. 11).

Право громадянина Мазурка В.С. на зайняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом серія РН №1120 від 27.12.2019 (а.с. 13).

Додатковою угодою №10 від 05.06.2020 сторони узгодили, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує гонорар в сумі 5800 грн. 00 коп. Бюро надає правничу допомогу в Господарському суді Волинської області у справі щодо стягнення заборгованості з ДП "Любешівське лісомисливське господарство" (а.с. 14).

Згідно розрахунку адвокатським об`єднанням надано правову допомогу такого характеру (а.с. 15):

- попередня юридична консультація щодо спірних правовідносин; вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосуються спірних правовідносин (2 год. 1 800 грн. 00 коп.);

- вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосуються спірних правовідносин; проведення розрахунків; підготовка та оформлення позовної заяви, додатків та супутніх документів щодо захисту прав клієнта (3 год. 2 600 грн. 00 коп.);

- представництво інтересів (в т.ч. участь в засіданнях, відправлення поштової кореспонденції) (3 год. 1 400 грн. 00 коп.).

Оплата наданої правової допомоги підтверджується платіжним дорученням №5147 від 05.06.2020 (а.с. 16).

Акт виконаних робіт в матеріалах справи відсутній, проте суду подана позовна заява ПМП "МЛС" до ДП "Любешівське лісомисливське господарство" від 05.06.2020, підписана представником підприємства адвокатом Мазурком В.С.

Щодо витрат в сумі 1 400 грн. 00 коп. на представництво інтересів, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки ухвалою суду від 15.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Тобто представництво інтересів позивача у судовому засіданні не відбулося.

Відправка поштової кореспонденції не потребує правничої допомоги адвоката.

Щодо витрат в сумі 1 800 грн. 00 коп. (2 год.) на попередню юридичну консультацію щодо спірних правовідносин, вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосуються спірних правовідносин, в сумі 2 600 грн. 00 коп. (3 год.) вивчення та аналіз поданих клієнтом документів, що стосуються спірних правовідносин; проведення розрахунків; підготовка та формування позовної заяви, додатків та супутніх документів щодо захисту прав клієнта, за встановлених обставин суд виходить із того, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, який грунтується на одній накладній, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, вивчення наданих позивачем документів двічі - під час консультації та підготовки позовної заяви, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, відповідачем - державним підприємством борг визнаний та сплачений в період розгляду справи, а тому суд дійшов висновку, що обґрунтованим та пропорційним до предмету спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 2 600 грн. 00 коп.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі №9901/264/19 від 04.11.2019.

Заперечення позивача щодо відсутності доказів на підтвердження повноважень адвоката Войціховського А.В. на підписання заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, різниці дати подання заяви та дати її засвідчення не приймається судом, оскільки в матеріалах справи наявний ордер від 06.07.2020 на підтвердження повноважень адвоката Войціховського А.В. щодо представництва ДП "Любешівське ЛМГ" (а.с. 36). Клопотання про закриття провадження у справі, заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу подані до суду 07.07.2020, долучені до них докази засвідчені також 07.07.2020.

Докази їх надіслання позивачем долучені клопотанням від 20.07.2020. Борг відповідачем сплачений 23.06.2020, проте позивач про оплату суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Згідно ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 231, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 10 682 грн. 00 коп. закрити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Любешівське лісомисливське господарство" (вул. Незалежності, буд. 88, смт. Любешів, Любешівський р-н., Волинська обл., ) на користь Приваного малого підприємства "МЛС" (вул. Млинівська, 20, м.Рівне, )

- 2 600 грн. 00 коп. (дві тисячі шістсот грн. 00 коп.) витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

3. Видати наказ.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 10.08.2020.

Ухвала суду підлягає оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук