ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 рокуСправа № 912/1691/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Поліщук Г.Б., за участю секретаря судового засідання Ліподат Я.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи №912/1691/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Зубалій Володимира Івановича, АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Маслозавод південна олія", 25006, м. Кропивницький, вул. Ельворті, буд. 7, офіс 202

про стягнення 126 000,00 грн

Представники сторін участі в судовому засіданні не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Зубалій Володимира Івановича до Товариство з обмеженою відповідальністю "Маслозавод південна олія" про стягнення заборгованості зі сплати грошового зобов`язання, загальний розмір якого становить 126 000,00 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих транспортних послуг.

Ухвалою від 26.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №912/1691/20 за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи, а також повідомлено сторін, що дату і час судового засідання у справі №912/1691/20 буде призначено додатково ухвалою суду.

Ухвалою від 22.06.2020 призначено судове засідання у справі №912/1691/20 на 03.07.2020 о 11:30 год.

03.07.2020 представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване необхідністю ознайомлення з матеріалами справи для підготовки та подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 03.07.2020 відкладено судове засідання у справі №912/1691/20 на 29.07.2020 на 15:30 год.

29.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Маслозавод південна олія" подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні у повному обсязі, а також застосувати спеціальний строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення 126 000,00 грн. У відзиві відповідач зазначає, що позивачем не додано доказів укладення договору з відповідачем про надання транспортних послуг щодо перевезення добрив за погодженим маршрутом. У зв`язку з відсутністю самого договору неможливо визначити, чи було сторонами досягнуто обов`язкових істотних умов договору. Відповідач вважає, що договір не є укладеним. Позивачем не долучено до позовної заяви оригінали чи належним чином засвідченні копії товарно-транспортних накладних, оформлених з дотриманням форми або із зазначенням необхідної інформації, передбаченої в пункті 11.1. Правил Перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Додані до позовної заяви Акти виконаних робіт не можуть підтверджувати факт надання послуг (здійснення господарської операції) щодо перевезення вантажу, оскільки вони підписані та скріплені печаткою лише зі сторони позивача, а підпис та печатка відповідача на даних актах відсутня. Також в актах відсутнє посилання на виконання якого договору вони складені позивачем. Аналогічна ситуація відносно і рахунків-фактур, що додані до позовної заяви. Крім того, відповідач зазначає, що копії податкових накладних не можуть свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки вони не підтверджують факт отримання відповідачем товару та наявність у нього заборгованості.

Ухвалою від 29.07.2020 оголошено перерву в судовому засіданні у справі №912/16914/20 до 11.08.2020 до 11:00 год.

Позивач та відповідач участь повноважних представників в судовому засіданні 11.08.2020 не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про місце, дату та час засідання суду.

11.08.2020 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Згідно з ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що явка в засідання суду обов`язковою не визнавалась, та є правом, а не обов`язком учасників справи, господарський суд вважає за можливе розглянути справу без уповноважених представників сторін за наявними матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні подані позивачем докази, господарський суд встановив наступний перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

За твердженням позивача, у квітні 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Зубалій Володимиром Івановичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайс Систем" було досягнуто згоди про надання транспортних послуг щодо перевезення добрив за погодженим маршрутом.

Суд враховує, що 10.04.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайс Систем" змінено повне найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Маслозавод південна олія", що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9-14).

Як зазначає позивач, відповідачем частково оплачено надані послуги з перевезення добрив.

Станом на 15.05.2020 не здійснено оплату за транспортні послуги по наступних рахунках-фактурах: №СФ-000059 від 22.04.2018 на загальну суму 42 000,00 грн, №СФ-000072 від 25.04.2018 на загальну суму 42 000,00 грн, №СФ-000073 від 25.04.2018 на загальну суму 42 000,00 грн (а.с. 29, 31, 33).

Фактично позивачем було здійснено надання транспортних послуг, про що складено відповідні акти виконаних робіт: № від 22.04.2018, № від 25.04.2018, № від 25.04.2018 (а.с. 30, 32, 34).

При цьому, відповідно до вимог Податкового кодексу України, у зв`язку з настанням першої події, а саме надання транспортних послуг, було сформовано та зареєстровано відповідні податкові накладні №58 від 22.04.2018, №70 від 25.04.2018, №71 від 25.04.2018 (а.с. 35-43). Вказані податкові накладні не були відхилені, а були прийнятті та підтверджені відповідачем.

Позивачем неодноразово здійснювались спроби отримати оплату за надані послуги шляхом телефонних дзвінків, переписки засобами електронної пошти, направленням оригіналів документів разом з вимогою про сплату боргу, однак вжиті заходи не призвели до погашення відповідачем заборгованості. Так, листом від 07.09.2018 було повідомлено відповідача про наявність заборгованості на загальну суму 126 000,00 грн. Даний лист було продубльовано листом від 08.10.2018 (а.с. 44-45). Проте, відповідач відмовився оплачувати надані послуги, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно із ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин 1-2 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Так, акцепт оферти у формі єдиного документа робиться шляхом підписання договору та проставлення печатки на обох екземплярах договору, один з яких повертається контрагенту. Оферта, зроблена у спрощений спосіб, акцептується у той самий спосіб, в якому була зроблена пропозиція про вступ у договірні відносини: листом, факсограмою тощо.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

У разі недотримання сторонами письмової форми правочину, для з`ясування факту його вчинення та змісту слід виходити з приписів ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України, яка регламентує, що поведінка сторін, що засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, може доводитися письмовими доказами та поясненнями сторін.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення.

Згідно з Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, визначено правила укладення договорів перевезення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Заявка подається Перевізнику у строк, визначений Договором. За погодженням із Перевізником Замовник може передати заявку на перевезення вантажів телефонограмою, телетайпом, телеграфом, телексом, іншим фіксованим шляхом. У цьому випадку в такій заявці мають бути необхідні відомості, які характеризують найменування та кількість вантажу, адреси вантаження та розвантаження, відстані перевезення та рід упаковки (п. 3.8 Правил).

Як вбачається з позовної заяви, за твердженням позивача по кожному замовленню останнім було оформлено договір-замовлення. Проте, Договір-замовлення позивачем не додано до матеріалів справи. Відтак, у суду відсутні підстави для висновку, що сторонами дотримано усіх істотних умов при укладенні договору-заявки на перевезення вантажу.

Крім того, фактом підтвердження здійснення господарських операцій є первинні документи. Статтями 1,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, повинні мати обов`язкові реквізити: назву; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або прирівняний до власного відповідно до закону, що дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким документом є накладна, що використовується при передачі товаро - матеріальних цінностей від однієї особи до іншої (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна), яка фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю - продаж між покупцем і продавцем. Товарно-транспортна накладна підтверджує участь в процесі купівлі - продажу транспортної компанії, що займається перевезенням від покупця до продавця.

Відповідно до розділу 1 Правил товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з пунктами 11.1 вказаних Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Проте, позивачем не додано до матеріалів справи належним чином оформлені та підписані товарно-транспортні накладні.

Наявні в матеріалах справи акти виконаних робіт № від 22.04.2018 на суму 42 000,00 грн, № від 25.04.2018 на суму 42 000,00 грн та № від 25.04.2018 на суму 42 000,00 грн (а.с. 30, 32, 34) не містять підпису та печатки замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайс систем", у зв`язку з чим суд не приймає дані документи, як докази в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України.

Не можуть слугувати доказом перевезення вантажу додані до позовної заяви податкові накладні №58 від 22.04.2018, №70 від 25.04.2018, №71 від 25.04.2018 (а.с. 35-43), так як вони є лише документом обліку податкового зобов`язання та податкового кредиту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю беззаперечних, допустимих та належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Поряд з тим, господарський суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про застосування спеціального строку позовної давності у спірних правовідносинах з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У зв`язку з відсутністю порушеного права позивача, господарський суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Фізичній особі - підприємцю Зубалій Володимиру Івановичу ( АДРЕСА_1 та електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Товариству з обмеженою відповідальністю "Маслозавод південна олія" ( 25006, м. Кропивницький, вул. Ельворті, буд. 7, офіс 202 та електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Повне рішення складено 11.08.2020.

Суддя Г.Б. Поліщук