ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/860/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Лисицького Костянтина Юрійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 244 621,14 грн

ВСТАНОВИВ:

01.04.2020р. Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Лисицького Костянтина Юрійовича, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.03.2019р. в загальному розмірі 244 621,14 грн, з яких заборгованість за кредитом у сумі 208 333,31 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, у сумі 9 944,45 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у сумі 23 110,64 грн, пеня у сумі 3 232,74 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем умов кредитного договору, укладеного ФОП Лисицьким К.Ю. з АТ КБ "Приватбанк" шляхом підписання 11.03.2019р. заяви про приєднання до "Умов та Правил надання послуги "КУБ", в частині повернення кредитних коштів, відсотків та комісії.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.04.2020р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/860/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Крім того, вказаною ухвалою судом було запропоновано позивачу надати докази погашення заборгованості - виписку по рахунку, що підтверджує дату перерахування та призначення платежу, щодо коштів, за рахунок яких було проведено часткове погашення комісії та пені.

Ухвала суду від 06.04.2020р. була надіслана позивачу на визначену у позовній заяві електрону адресу та отримана останнім, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.52).

Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.40-42).

Як вбачається з матеріалів справи, надіслана судом відповідачу рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою з відбитком календарного штемпелю на конверті 18.04.2020р. та відміткою "адресат відсутній" (а.с.47-51).

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресами місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Отже, оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою у зв`язку з відсутністю адресата, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Крім того, про розгляд судом справи відповідача також було повідомлено телефонограмою (а.с.63).

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учассуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).

За умовами пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. У відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником (ч.ч.1.2 ст. 161 ГПК України).

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 8 ст. 165 ГПК України).

Отже, учасник справи, керуючись принципами рівності учасників процесу перед законом і судом та змагальності сторін, вправі реалізувати своє процесуальне право на подання письмового відзиву на позовну заяву. Таке право реалізується учасником справи на протязі строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Водночас, за весь час розгляду судом справи №916/860/20 відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних клопотань про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву до суду не надавав.

04.06.2020р. до суду від позивача надійшли пояснення у справі щодо виписок за рахунками пені, процентів та комісії.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд при цьому враховує, що законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" від 30.03.2020р., який набрав чинності 02.04.2020р., було внесено зміни до ГПК України щодо продовження процесуальних строків, зокрема розгляду справи, згідно прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020р., який набрав чинності 17.07.2020р., визначено, що вказані процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2019р. Фізичною особою-підприємцем Лисицьким Костянтином Юрійовичем через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ" (а.с.17-18).

Зі змісту вказаної анкети-заяви вбачається, що відповідач приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги "КУБ", що розміщені на сайті ПАТ КБ "Приватбанк" pb.ua, які разом із заявою складають кредитний договір між Банком та Клієнтом.

До матеріалів справи позивачем залучено витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", затверджений на засіданні Правління АТ КБ "Приватбанк" від 09.02.2017р., протокол №10, дослідивши який суд зазначає, що останній не містить підпису відповідача.

Надаючи оцінку наданому позивачем доказу, а саме витягу з "Умов та правил надання банківських послуг", суд спирається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019р. по справі №342/180/17, які в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України мають бути враховані господарським судом при виборі та застосуванні норм права.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд зазначив наступне.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, з огляду на те, що наявний в матеріалах справи витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", які протягом певного часу неодноразово змінювались, не містить підпису відповідача, наданий позивачем витяг з "Умов та правил надання банківських послуг", затверджених на засіданні Правління АТ КБ "Приватбанк" від 09.02.2017р., протокол №10, не може бути розцінений як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 11.03.2019р. шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг "КУБ".

Поряд з цим суд зазначає, що підписана відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису заява про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" містить істотні умови кредитного договору, а саме:

- вид кредиту: строковий (п.1.1. заяви),

- розмір кредиту: 500 000 грн (п.1.2. заяви),

- строк кредиту: 12 місяців з моменту видачі коштів Клієнту (п.1.3. заяви),

- проценти за користування кредитом: перші 6 місяців 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту, починаючи з 7-го місяця - 1,6% від початкового розміру кредиту (в т.ч. при достроковому погашенні кредиту),

- порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом (п. 1.5. заяви),

- положення про відповідальність, згідно з якими у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5. цієї заяви, клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в п. 1.4., сплатити банку проценти в розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості (п.1.6. заяви).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

За таких обставин, укладений між банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до кредитних договорів, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що згідно вимог ст.204 Цивільного кодексу України укладений між сторонами кредитний договір б/н від 11.03.2019р., як правочин, є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено судом, 13.03.2019р. на підставі укладеного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 500 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку позичальника (а.с.27).

Вимогами ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вказує позивач, відповідач, порушуючи виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у встановлені договором строки не здійснював щомісячного погашення заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, а також належних до сплати банку інших платежів.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Як встановлено судом, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, Банком 13.01.2020р. на адресу відповідача було направлено повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості у строк до 11.02.2020р., в іншому випадку договір буде розірвано, починаючи з 12.02.2020р. (а.с.30), однак вимоги Банку не були виконані, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.26), здійсненого позивачем за договором б/н від 11.03.2019р., враховуючи те, що відповідач у встановлені договором строки не здійснив повернення кредитних коштів та не сплатив відсотки за користування наданим кредитом, у Фізичної особи-підприємця Лисицького К.Ю. станом на 14.02.2020 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 208 333,31 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 23 110,64 грн. та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у сумі 9 944,45 грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 14.02.2020 року (а.с.26 з оборотом) за кредитом у сумі 208 333,31 грн, заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 23 110,64 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у сумі 9 944,45 грн., вважає його вірним та обґрунтованим.

Поряд з цим, надаючи правову оцінку вимогам позивача про стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 3 232,74 грн, суд вказує наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, а також відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 1.6. заяви про приєднання сторонами погоджено сплату неустойки у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Водночас, враховуючи висновки суду щодо відсутності правових підстав вважати наданий позивачем витяг з "Умов та правил надання послуг "КУБ"", частиною кредитного договору, у суду відсутні також підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що є обов`язковим при застосуванні судами норм чинного законодавства щодо стягнення штрафної відповідальності, яка настає тільки у випадку письмової домовленості сторін щодо її застосування.

Враховуючи наведене, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 3 232,74 грн. слід відмовити.

Поряд з цим, як встановлено судом з наданого позивачем розрахунку заборгованості, здійснені відповідачем платежі на загальну суму 3 143,18 грн АТ КБ "Приватбанк" самостійно було віднесено в рахунок погашення пені, передбаченої розділом 3.2.8. Умов.

З урахуванням висновків суду щодо неправомірності стягнення пені на підставі Умов та правил без письмового погодження такої неустойки сторонами в порядку ст. 549 ЦК України в договорі КУБ, а також ненадання позивачем на вимогу суду виписки по рахунку, що підтверджує дату перерахування та призначення платежу щодо коштів, за рахунок яких було проведено часткове погашення комісії та пені, суд вважає необґрунтованим та безпідставним віднесення сплаченої суми відповідачем саме на погашення нарахованої АТ КБ "Приватбанк" пені.

При цьому суд, керуючись нормами ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовими зобов`язаннями (у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу), вважає, що сплачені відповідачем кошти у сумі 3 143,18 грн підлягають віднесенню на погашення відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість.

Оскільки будь-яких належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитним договором "КУБ", відповідачем, згідно приписів ст.ст. 73-74 ГПК України, суду не надано, суд, з урахуванням вищевикладеного, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме підлягає стягненню основний борг у сумі 208 333,31 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, у сумі 6 801,27 грн, заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у сумі 23 110,64 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лисицького Костянтина Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; поштова адреса: 49027, м. Дніпро, а/с 1800, ) основний борг у сумі 208 333 /двісті вісім тисяч триста тридцять три/ грн 31 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, у сумі 6 801 /шість тисяч вісімсот одна/ грн 27 коп., заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії у сумі 23 110 /двадцять три тисячі сто десять/ грн 64 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 573 /три тисячі п`ятсот сімдесят три/ грн 68 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська