РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2020Справа № 910/5460/20

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (м. Львів)

до Приватного акціонерного товариства "Київстар" (м. Київ)

про стягнення 32.612,00 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 32.612,00 грн індексації орендної плати відповідно до умов Договору № 66/2016/КЕВ від 29.02.16. за період з 29.02.16. по 2602.19.

06.05.20. відповідачем подано клопотання про направлення даної справи за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.20. відкрито провадження у справі № 910/5460/20, з підстав, визначених ухвалою суду, поставлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

11.06.20. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує. Також у відзиві відповідач наголосив на тому, що у зв`язку зі спливом строку позовної давності позивачем пропущено строк звернення до суду у зв`язку з чим просив застосувати наслідки спливу такого строку позовної давності.

Клопотання відповідача про направлення справи за підсудністю задоволенню не підлягає з наведених далі підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживанням відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Так, частина 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів, які складають донараховану індексацію орендної плати за період дії договору оренди № 66/2016/КЕВ від 29.02.16., що не є спором з приводу нерухомого майна.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою місцезнаходження відповідача є: 03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 53, відтак, позивачем правомірно пред`явлено позов до господарського суду за місцезнаходженням відповідача, а саме, до Господарського суду міста Києва.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано п. 4 розділу Х, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Заяв про поновлення чи продовження процесуальних строків від сторін не надходило.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.02.16. між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Львова (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Київстар" (далі - орендар) укладено договір оренди № 66/2016/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Золота, 28а, військове містечко № 199 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - технологічний майданчик площею 120,0 кв.м військового містечка № 199, що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Золота, 28а.

Назване в п. 1.1. нерухоме майно орендодавець передає орендарю для розміщення операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послугу доступу до Інтернету (п. 1.3 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору, орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (серпень 2015 року) на рівні 7.090,79 грн за результатами конкурсу з урахуванням моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за держане майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995. № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (серпень 2015 року) - 5.753,20 грн (додаток № 6-а). Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, згідно із законодавством.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 10.1 з 29.02.16. по 26.02.19. включно.

Відповідно до п. 10.2 Договору, умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку дії договору, у тому числі у випадку, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Пунктом 12.1 договору визначено, що додатки до цього договору є невід`ємною складовою частиною. У вказаному пункті зазначено дванадцять додатків згідно з переліком.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування технологічний майданчик площею 120,0 кв.м військового містечка № 199, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Золота, 28а, про що сторонами складено акт приймання-передачі нерухомого військового майна від 29.02.16., що є додатком № 2 до Договору.

Відповідно до додатку № 6-а до Договору орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди на індекс інфляції за період з базового до першого місяця оренди. Враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України за 2016 рік" індексація орендної плати на 2016 рік призупинена.

21.05.19. між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Львова (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Київстар" (орендар) укладено додаткову угоду№ 66-1/2019/КЕВ до Договору, відповідно до якої сторони вирішили викласти в наступній редакції:

Пункт 1.3 Договору: "Назване в п. 1.1 нерухоме майно орендодавець передає орендарю для розміщення технічних засобів і антен операторів телекомунікацій, які надають послуги рухомого (мобільного) зв`язку, операторів та провайдерів телекомунікацій, які надають послугу доступу до Інтернету".

Пункт 3.1 Договору: "Орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (січень2019 року) на рівні 5.270,94 грн з урахуванням конкурсної надбавки та моніторингу орендної плати на аналогічних об`єктах оренди, але не нижче орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати за держане майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995. № 786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2019 року) - 3.521,78 грн (додаток № 3). Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди згідно вимог чинного законодавства України. Орендна плата за перший місяць оренди після внесення змін, лютий 2019 року, сплачується з 27.02.2019 року".

Пункт 10.1 Договору: "Даний Договір укладено до трьох років, що діє з 27.02.19. по 19.02.22. включно".

Відповідно до п. 3 додаткової угоди, інші умови Договору залишаються без змін та є обов`язковими до виконання сторонами Договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає що ним з 29.02.16. по 26.02.19. не здійснювалася індексація орендної плати за Договором на підставі Закону України "Про Державний бюджет на 2016 рік", однак, вказаний закон не містить прямої заборони на проведення індексації, а така індексація прямо передбачена положеннями договору оренди. З огляду на це, позивачем було здійснено перерахунок розміру орендної плати за вказаний період та донараховано орендну плату у розмірі 32.612,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 5533 від 28.11.19., в якій позивач враховуючи індексацію за 2016 рік та з огляду на встановлення базовим місяцем оренди серпень 2015 року просив відповідача протягом 5-ти днів з дня отримання претензії перерахувати на рахунок КЕВ м. Львова донараховану орендну плату у розмірі 34.512,26 грн.

Листом від 08.01.20. та 17.01.20. відповідач надав відповідь на вищезазначену претензію відповідача, в якому зазначив, що припинення індексації орендної плати на 2016 рік є істотною умовою договору оренди, погодженою сторонами у відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України, відтак відповідач не вбачає підстав для задоволення претензії позивача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

За змістом статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", законодавство України про оренду державного та комунального майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Галузеві особливості оренди державного та комунального майна можуть встановлюватися виключно законами. Відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній станом на 2016 рік), однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Законом України від 25 грудня 2015 року "Про Державний бюджет України на 2016 рік" було зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Разом з тим, відповідно до висновків, що викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, законом про держаний бюджет не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві.

Таким чином, прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не було безумовною підставою для не нарахування індексу інфляції на орендну плату протягом 2016 року, однак, дозволило сторонам в договірному порядку врегульовувати питання щодо нарахування або не нарахування індексу інфляції протягом 2016 року.

Як встановлено судом вище, додатком № 6а до Договору, який відповідно до пункту 12.1 договору є його невід`ємною складовою частиною, сторонами чітко передбачено, що враховуючи п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України за 2016 рік" індексація орендної плати на 2016 рік призупинена.

Таким чином, сторонами в укладеному Договорі оренди були врегульовані відносини з індексації орендної плати на 2016 рік та за домовленістю сторін визначено призупинення індексації орендної плати на 2016 рік.

Положеннями ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За викладеного суд дійшов висновку, що позивачем правомірно не здійснювалася індексація орендної плати протягом 2016 року за Договором та наразі таке донарахування суперечить змісту укладеного Договору, оскільки матеріали справи не містять доказів визнання Договору недійсним, зокрема в частині положень додатку № 6-а до Договору, як і не містить доказів оскарження позивачем вказано Договору в судовому порядку, а відтак, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача донарахованої орендної плати у розмірі 32.612,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як відзначалось судом, у відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, з огляду на висновки суду щодо наявності самостійних підстав для відмови в задоволенні позову, відсутні і підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 74, 76-80, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко