ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020м. ДніпроСправа № 904/2819/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Груп", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 251 371 грн. 66 коп. за договором поставки від 01.02.2018 № 2675-ПУ

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Груп" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 21.05.2020 № б/н, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованість в сумі 251 371 грн. 66 коп., з яких: 219 849 грн. 46 коп. - основний борг, 25 155 грн. 60 коп. - пеня, 3 288 грн. 71 коп. - 3% річних, 3 077 грн. 89 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору поставки від 01.02.2018 № 2675-ПУ. Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 3 770 грн. 57 коп. та на правову допомогу в сумі 8 000 грн. 00 коп. просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору.

Ухвалою господарського суду від 02.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, справу визнано малозначною та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Господарський суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Крім того, згідно із п. 11 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020, розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту, зокрема, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину, а строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (редакція п. 4 розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України до 17.07.2020).

У подальшому строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 до 24.04.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239), з 24.04.2020 до 11.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291), з 11.05.2020 до 22.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343), з 22.05.2020 до 22.06.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392), з 22.06.2020 по 31.07.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500), з 31.07.2020 до 31.08.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641).

18.06.2020 відповідач подав до суду клопотання, в якому викладені заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Просить суд постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

25.06.2020 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву від 23.06.2020, в якому проти позовних вимог заперечував та зазначив, що в порушення п. 4.3 договору позивачем не були виконанні зобов`язання щодо складання та своєчасної реєстрації податкових накладних, перелік яких наведено у відзиві, до складу яких входять також податкові накладні за спірними поставками. Зазначені відповідачем податкові накладні зареєстровані з порушенням строку у три календарні дні, що відповідно до умов спірного договору дає відповідачу право застосувати до позивача оперативно-господарську санкцію, а також затримати оплату поставленого позивачем товару. Стверджує, що позивачу було направлено повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних. Отже, на думку відповідача, нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні не можуть бути стягнуті, у зв`язку із застосуванням до позивача вказаної оперативно-господарської санкції. Крім того, зазначає, що в порушення п. 4.3 договору позивачем не надано доказів на підтвердження вручення відповідачу оригіналів рахунків на оплату за спірними поставками, що надає відповідачу право затримати оплату продукції, передбачене п. 4.5 договору. Таким чином, на думку відповідача, відсутнє прострочення грошового зобов`язання з боку покупця, а має місце правомірна затримка платежу. Тобто, позивач є кредитором, що прострочив, оскільки не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Просив у позові відмовити.

06.07.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив від 03.07.2020, в якій на спростування заперечень відповідача зазначив, що вказані останнім податкові накладні зареєстровані позивачем у встановлений законом граничний строк, що дало покупцю право нарахувати податковий кредит; податкові накладні направлені покупцю у встановленому порядку без жодних порушень. Крім того, вказує, що із застосуванням оперативно-господарської санкції обов`язок сплатити вартість товару не зникає. При цьому, затримати оплату відповідач міг лише на суму ПДВ, що не звільняє його від обов`язку оплатити решту заборгованості у визначені договором строки. Разом з тим, звертає увагу суду, що вартість товару за рештою податкових накладних, на які посилається відповідач у відзиві, сплачена ним не зважаючи на начебто порушення позивачем строку їх реєстрації; повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції, про яке веде мову відповідач у відзиві, направлене останнім на адресу позивача 23.06.2020, тобто вже під час судового розгляду даної справи, в той час як спірний товар поставлено у жовтні 2019, претензію направлено відповідачу у березні 2020, даний позов подано до суду у травні 2020. За вказаних обставин, вважає, що заперечення відповідача не спростовують факту прострочення останнім грошового зобов`язання; просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 08.07.2020 заяву Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

23.07.2020 відповідачем до суду подані заперечення на відповідь на відзив від 21.07.2020, в яких зазначає, що якщо позивач вважає, що оперативно-господарська санкція застосована до нього відповідачем неправомірно, він має право звернутися до суду із заявою про її скасування. Проте, доказів такого звернення позивач не надав. Крім того, вказує, що договором не передбачено, що оперативно-господарську санкцію до позивача не можна застосовувати після його звернення до суду, тобто посилання позивача на це є безпідставним. Просив у задоволенні позову відмовити.

29.07.2020 на електронну пошту суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи по суті до 31.08.2020 на підставі п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ.

30.07.2020 позивачем до суду подана заява від 30.07.2020 про приєднання до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп., відповідно до доданого до позову орієнтовного розрахунку судових витрат, які позивач просить покласти на відповідач у повному обсязі.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про продовження строку розгляду справи по суті, господарський суд зазначає таке.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 № 731-ІХ, який набув чинності 17.07.2020, п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України викладено в наступній редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до п. 2 розділу ІІ вказаного Закону від 18.06.2020 № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Дослідивши подане відповідачем клопотання, господарський суд констатує, що останнім не зазначено які саме процесуальні дії він не має можливості вчинити у визначений строк через впроваджені у зв`язку з карантином обмеження.

З матеріалів справи вбачається, що учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі та надані відповідні докази на підтвердження вимог та заперечень.

За вказаних обставин, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи по суті до 31.08.2020.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 між Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сота Груп" (постачальник) укладено договір поставки № 2675-ПУ (надалі договір).

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ДК (надалі - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і Специфікаціях, що є невід`ємними частинами до цього договору.

Покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється в його власність, відповідно до умов цього договору (п. 1.2. договору).

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість та / або одним товаросупровідним документом (п. 4.1. договору).

Умови поставки продукції - DDP, згідно з Інкотермс-2010, з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі та / або відповідних Специфікаціях до договору. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних Специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, пов`язані з постачанням продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в Специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємини сторін будуть регулюватись положеннями, погодженими сторонами у відповідних Специфікаціях до договору (п. 4.2. договору).

Згідно п. 4.3. договору постачальник зобов`язаний надати покупцеві такі документи:

- рахунок;

- податкову накладну;

- видаткову накладну;

- відповідні товаросупровідні накладні (залізничну / товарно-транспортну накладну);

- сертифікат якості заводу-виробника і / або паспорт;

- сертифікат відповідності (у разі, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації);

- дозвіл Держпраці / чинний дозвіл Держгорпромнагляду (у разі, якщо отримання даного документа є обов`язковим згідно із нормами чинного законодавства);

- інструкцію (керівництво) з експлуатації (у разі, якщо даний документ передбачений);

- технічну документацію, передбачену п. 2.4. договору.

Не обмежуючись переліком, обумовленим в цьому пункті договору, покупцеві надається виключне право визначати перелік документів згідно з чинним законодавством України та / або виходячи із специфіки продукції, які повинні бути надані постачальником у строки, зазначені в даному пункті договору.

Документи (крім податкових накладних) постачальник зобов`язується надати покупцеві разом з поставленою продукцією.

Зазначені в цьому договорі документи надаються постачальником в повній мірі, в належному стані, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 4.6. договору).

За умовами п. 4.7. договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній.

Відповідно до п. 4.8. договору зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і Специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (п. 4.9. договору).

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору. У разі відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до постачання кількості, загальна вартість договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції з розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних Специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки продукції становить +/- 10%, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних Специфікаціях до договору. У будь-якому випадку загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 124 848 000 грн. 00 коп. з ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на те органу управління покупця (п. 5.1. договору).

У п. 5.4 договору сторони узгодили, що розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 30 календарний день з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

За умовами п. 6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Даний договір може бути скріплений печатками сторін, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2019 включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за цим договором, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1. договору).

У Специфікаціях від 04.09.2019, 02.10.2019, 21.10.2019 до договору сторони узгодили найменування продукції, її кількість, ціну, вартість, умови та строк поставки, гарантійний строк на продукцію тощо.

На виконання умов договору та вищевказаних Специфікацій позивач передав, а відповідач прийняв у власність продукцію на загальну суму 219 849 грн. 46 коп., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками накладними:

- № 174 від 22.10.2019 на суму 136 591 грн. 20 коп. (а.с. 59);

- № 176 від 22.10.2019 на суму 83 258 грн. 26 коп. (а.с. 60)

та товарно-транспортними накладними:

- № С від 22.10.2019 (а.с. 62);

- № С від 22.10.2019 (а.с. 63).

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Враховуючи умови п. 5.4 договору, відповідач повинен був здійснити оплату за поставлену продукцію у строк до 21.11.2019.

Позивач вказує, що відповідач, в порушення умов договору, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати поставленої продукції не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 219 849 грн. 46 коп.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із претензією від 17.03.2020 № 662, в якій вимагав сплати вартість поставленої продукції у сумі 219 849 грн. 46 коп. та нараховані пеню, 3% річних (а.с. 64-66, 67, 68).

Як зазначає позивач, відповідач відповідь на претензію не надав, заборгованість не сплатив.

На підставі п. 6.8 договору позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 25 155 грн. 60 коп. за період з 22.11.2019 по 21.05.2020.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3 288 грн. 71 коп. за період з 22.11.2019 по 21.05.2020 та інфляційні втрати у розмірі 3 077 грн. 89 коп. за вказаний період.

Доказів оплати спірної вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору поставки, факт поставки продукції, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати вартості поставленої продукції.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заборгованість відповідача за поставлену позивачем продукцію становить 219 849 грн. 46 коп. З урахуванням умов п. 5.4 договору строк оплати поставленої продукції є таким, що настав.

Враховуючи, що відповідачем своєчасно не сплачено у повному обсязі вартість поставленої позивачем продукції за спірними видатковими накладними, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 219 849 грн. 46 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені порушень чинного законодавства та умов договору судом не встановлено.

За встановлених обставин, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем мало місце, господарський суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 25 155 грн. 60 коп.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних, зазначає, що він є арифметично невірним.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 22.11.2019 по 21.05.2020 становить 3 281грн. 70 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 077 грн. 89 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Викладене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18).

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, виконаного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано вищевказаних вимог, а саме: до періодів нарахування включено місяць, в якому мав бути здійснений розрахунок, а також неповний місяць, з урахуванням закінчення періоду нарахування, визначеного позивачем у розрахунку.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з грудня 2019 по квітень 2020 становить 2 860 грн. 63 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 219 849 грн. 46 коп. основного боргу, 25 155 грн. 60 коп. пені, 3 281 грн. 70 коп. 3% річних, 2 860 грн. 63 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. У решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, господарський суд зазначає таке.

Так, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не передано документи, що передбачені п. 4.3 договору і тому строк оплати не настав, враховуючи таке.

Як вже зазначалося, п. 4.3 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний надати покупцеві такі документи:

- рахунок;

- податкову накладну;

- видаткову накладну;

- відповідні товаросупровідні накладні (залізничну / товарно-транспортну накладну);

- сертифікат якості заводу-виробника і / або паспорт;

- сертифікат відповідності (у разі, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації);

- дозвіл Держпраці / чинний дозвіл Держгорпромнагляду (у разі, якщо отримання даного документа є обов`язковим згідно із нормами чинного законодавства);

- інструкцію (керівництво) з експлуатації (у разі, якщо даний документ передбачений);

- технічну документацію, передбачену п. 2.4. договору.

Згідно із п. 4.5 договору покупець має право затримати оплату за продукцію при ненаданні та/або несвоєчасному наданні оригіналів рахунків, податкових накладних, а також інших документів, надання або передача яких постачальником є обов`язковими в силу договору, при цьому покупець не несе відповідальності за таку затримку оплати.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач від договору не відмовився та товар позивачу не повернув.

Суд зазначає, що відсутність рахунку на оплату або податкової накладної, не може спростовувати фактичне здійснення господарської операції, тим більше, що таке здійснення підтверджується діями відповідача, зокрема, підписанням видаткових накладних.

Частинами 1 та 3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на суму 219 849 грн. 46 коп. та отримання останнім цього товару без заперечень.

Разом з тим, твердження відповідача, що нараховані позивачем пеня, 3% річних та інфляційні не можуть бути стягнуті з огляду на те, що відповідачем застосовано до позивача оперативно-господарську санкцію (повідомлення про застосування оперативно-господарської санкції на суму 85 217 грн. 28 коп. від 23.06.2020, направлене 2406.2020) суд оцінює критично.

Так, відповідач станом на час прийняття рішення у даній справі не скористався наданим йому законом правом на звернення до господарського суду із позовною заявою (в тому числі зустрічною в межах даного спору) про стягнення оперативно-господарської санкції у вищевказаній сумі; докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 3-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, заперечення відповідача спростовується матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхиляються господарським судом

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на послуги адвоката, які за попереднім розрахунком складаю 8 000 грн. 00 коп.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі позивачем до матеріалів справи долучено копії договору про надання правової допомоги від 16.03.2020 № 1/3-20, укладеного між Товариством з обмежено відповідальністю «Сота Груп» та Адвокатським об`єднанням «Лев», акту прийому-передачі наданих послуг від 26.03.2020 на суму 1500 грн. 00 коп., платіжного доручення від 16.03.2020 № 18 на суму 1 500 грн. 00 коп., акту про погодження призначення платежу від 02.06.2020, акту прийому-передачі наданих послуг від 02.06.2020 на суму 6 500 грн. 00 коп., платіжного доручення від 22.05.2020 № 61 на суму 6 500 грн. 00 коп., ордеру від 11.06.2020 АЕ №1025576, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.01.2019 ДП № 4127 тощо.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частинами 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За таких обставин, щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, зважаючи на відсутність заперечень відповідача стосовно розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума компенсації витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп. є справедливою та співрозмірною.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог відповідно до норм ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. 00 коп. покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Груп" (49000, м. Дніпро, пров. Широкий, буд. 7, ) 219 849 грн. 46 коп. (двісті дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок дев`ять грн. 46 коп.) основного боргу, 25 155 грн. 60 коп. (двадцять п`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять грн.. 60 коп.) пені, 3 281 грн. 70 коп. (три тисячі дві сті вісімдесят одну грн. 70 коп.) 3% річних, 2 860 грн. 63 коп. (дві тисячі вісімсот шістдесят грн. 60 коп.) інфляційних втрат, 3 767 грн. 21 коп. (три тисячі сімсот шістдесят сім грн. 21 коп.) витрат зі сплати судового збору, 7 992 грн. 86 коп. (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві грн.. 86 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 05.08.2020

Суддя І.А. Рудь