ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"04" серпня 2020 р. Справа № 924/173/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Фрей В.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області

до 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" м. Дніпро

про визнання припиненою поруки ТзОВ "СК Бужок" за Договором поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р.

За участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Перепилиця О.С. адвокат (в режимі відеоконференції)

Рішення приймається 04.08.2020р., оскільки в судовому засіданні 27.07.2020р. оголошувалась перерва.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04.08.2020р., на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

25.02.2020р. на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" м. Дніпро про визнання поруки припиненою за Договором поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що договір поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. припинив свою дію, у зв`язку із укладенням між відповідачами додаткової угоди № 2 до основного договору фінансового лізингу № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р., якою змінено графік внесення платежів, змінено вартість майна, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність до 365% річних за несвоєчасну сплату лізингових платежів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2020р., позовну заяву передано для розгляду судді Димбовському В.В.

27.02.2020р. на електронну адресу суду від представника відповідача 2 надійшло клопотання (вх.№05-22/1643/20), в якому просить суд визнати подання позивачем позовної заяви зловживанням процесуальними правами. В обгрунтування поданого клопотання зазначає, що у травні місяці 2019р. ТзОВ "СК Бужок" зверталось до Господарського суду Хмельницької області про визнання Договору поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. припиненим. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2020р. у справі №924/482/19 у позові відмовлено, Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2019р. рішення у справі 924/482/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено та визнано Договір поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. припиненим. Постановою Верховного суду від 06.02.2020р. постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2019р. у справі №924/482/19 скасовано, рішення Господарського суду Хмельницької області від 06.09.2020р. у справі №924/482/19 залишено без змін.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Димбовського В.В., відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020р., позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.

Ухвалою суду від 20.03.2020р. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали шляхом надання всіх документів долучених до заяви, завірених належним чином.

31.03.2020р., в межах встановленого судом строку, через загальний відділ канцелярії господарського суду Хмельницької області від позивача надійшла заява (вх.№ 05-22/2742/20) про усунення недоліків, відповідно до якої, усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду від 20.03.2020р.

Ухвалою суду від 06.04.2020р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/173/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче засідання у даній справі на 12:00год. 28.04.2020р.

21.04.2020р. через електронний суд від відповідача 2 надійшов відзив на позов (вх.№05-22/3174/20) з запереченнями проти позовних вимог. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що незважаючи на укладені Додаткові угоди до Договору фінансового лізингу, обсяг відповідальності позивача, враховуючи п.6.3 договору поруки та приписи ст.553, 554 Цивільного кодексу України, залишився без змін, в частині зобов`язань відповідача 1 перед відповідачем 2, що випливає з Договору фінансового лізингу у межах первісного графіку внесення лізингових платежів. Звертає увагу суду на те, що враховуючи терміни сплати по первісному графіку внесення лізингових платежів до Договору фінансового лізингу, порука позивача за зобов`язаннями відповідача 1 перед відповідачем 2, що випливає із Договору фінансового лізингу не є припиненою. До відзиву додано докази надсилання відзиву на адресу усіх учасників справи.

21.04.2020р. на адресу суду через службу діловодства від представника відповідача 2 надійшло клопотання (вх.№05-22/3178/20) про закриття провадження у даній справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору. В обгрунтування поданої заяви зазначає про те, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019р. у справі №924/482/19 відмовлено у позові ТзОВ "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області до ТзОВ "Серединецьке" с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області та доТзОВ "Агротек" м. Дніпро про визнання Договору поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. припиненим. Постановою Верховного Суду від 06.02.2020р. вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою суду від 28.04.2020р. відкладено підготовче засідання у даній справі на 11:00год. 18.05.2020р.

15.05.2020р. на адресу суду через службу діловодства від представника позивача надійшли письмові заперечення (вх.№05-22/4051/20) на клопотання відповідача 2 про закриття провадження у даній справі. У запереченнях зокрема зазначає про те, що у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.02.2020р. у справі №924/502/19 Верховний суд зазначив про те, позивач просив визнати припиненими договори поруки, а по суті рішень судів першої та апеляційної інстанції було визнано, що припинені поруки. На підставі наведеного, позивач вважає, що спосіб захисту, викладений у позовній заяві є обгрунтованим з огляду на практику розгляду судами аналогічної проблематики.

Також, 15.05.2020р. на адресу суду через службу діловодства від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№05-22/4050/20), в якій додатково обгрунтовує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Ухвалою суду від 26.05.2020р. продовжено строк підготовчого провадження за ініціативою суду на 30 днів та відкладено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 30.06.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 2 (вх.№05-22/1643/20 від 27.02.2020р.) про визнання дій позивача щодо подання позовної заяви зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду; відмовлено у клопотанні відповідача 2 (вх.№05-22/3178/20 від 21.04.2020р.) про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору; закрито підготовче провадження у справі №924/173/20 та призначено справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 15:00год. "06" липня 2020року.

В судовому засіданні 06.07.2020р., у зв`язку з неявкою представників позивача та відповідача 1 оголошено перерву на 15год. 30хв. 27.07.2020р.

В судовому засіданні 27.07.2020р. оголошено перерву на 14:30год. 04.08.2020р.

27.07.2020р. на адресу суду через службу діловодства від позивача надійшли пояснення-промова у судових дебатах (вх.№05-22/6260/20) згідно якої позивач додатково обґрунтовує позовні вимоги посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного суду, висловлені у постанові по справі №910/13109/18 від 26.05.2020р. щодо припинення поруки у разі внесення змін до основного зобов`язання без узгодження із поручителем у належній формі.

Представники позивача та відповідача 1 в судове засідання 04.08.2020р. не з`явились.

Представник позивача повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи ним підписаною розпискою про оголошення перерви на 14:30год. 04.08.2020р.

Ухвала повідомлення про оголошення перерви на 14:30год. 04.08.2020р. направлена на адресу відповідача 1, внесену до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, одна повернута до суду з відміткою, інші причини.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач 1 процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні 04.08.2020р. представник відповідача 2 проти позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позов. Також просив суд відшкодувати за рахунок позивача понесені ним витрат и на оплату правничої допомоги у розмірі 14000грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11 березня 2015 року між ТОВ "Агротек" (лізингодавець) та ТОВ "Серединецьке" укладено договір фінансового лізингу №8АФ-15.

За умовами договору лізингодавець зобов`язався передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач - прийняти майно та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в Додатку №1 "Специфікація" (п.1.1 Договору).

Вартість майна становить гривневий еквівалент 250000 доларів США. (п.2.1 Договору).

Згідно п.4.1 Договору всі платежі здійснюються в національній валюті України відповідно до умов цього договору та Додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому договорі.

Ціна договору становить гривневий еквівалент 314117,45 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 6816346, 67 грн.(п.10.1 Договору).

Згідно п.11.1 строк дії договору з 11.03.2015 року по 20.12.2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

Відповідно до п.п. 12.1 Договору, Специфікація, Графік та Акт приймання-передачі Майна є невід`ємними частинами цього Договору.

Пунктом 12.4 договору сторони погодили, що усі зміни і доповнення до договору оформляються додатковою угодою, що підписується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору.

Договір підписаний представниками та скріплений відтисками печаток сторін.

Також сторонами погоджено та підписано Додатки №№1, 2, 3 до Договору.

На виконання умов Договору, на підставі акту приймання-передачі від 19.03.2015р., Лізингодавець передав Лізингоодержувачу майно, а саме: трактор Jonn Deere 8335 R вартістю 250000,00 доларів США. Акт підписаний представниками сторін та скріплений відтиском печаток.

11 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (поручитель), товариством з обмеженогю відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір поруки №1П/8АФ-15.

Предметом цього договору є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, які випливають з умов договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року. (п.1.1 Договору).

Пунктом 1.2. Договору поруки сторони Договору встановили, що зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та основним договором не потребують.

Згідно п.1.3 договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного договору та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до основного договору лізингодавцю та лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя.

Пунктом 3.1.1. Договору поруки 1П встановлено, що поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання письмової вимоги Лізингодавця про прострочення Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання або листа Лізингодавця про неможливість виконати зобов`язання за Основним договором, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості Лізингоодержувача за Основним договором на рахунок Лізингодавця.

У відповідності до п. 3.1.2. договору поруки від 11.03.2015 р. Поручитель зобов`язаний у разі невиконання Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Згідно п.6.2 договору поруки сторони встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК України).

У п.6.3 договору сторони встановили, що у тому разі якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Договір поруки підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

13 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено додаткову угоду №2 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року. Сторони дійшли згоди внести зміни до зазначеного договору, виклавши п.10.2.1, 10.1 та Графік внесення лізингових платежів (Додаток №2) у новій редакції. Даною додатковою угодою сторонами змінено графік внесення платежів, змінено ціну договору (335662,57 доларів США), визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність за несвоєчасну сплату лізингових платежів. Сторонами продовжено строк дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року до 20.12.2017 року включно. Угоду підписано представниками та скріплено представниками лізингодавця та лізингодержувача.

30 березня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено додаткову угоду №3 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року. Сторони дійшли згоди внести зміни до зазначеного договору, виклавши п.10.2.1, 10.1 та Графік внесення лізингових платежів (Додаток №2) у новій редакції. Даною додатковою угодою сторонами змінено графік внесення платежів, змінено ціну договору (346040,76 доларів США), визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність за несвоєчасну сплату лізингових платежів. Сторонами продовжено строк дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року до 20.06.2019 року включно. Угоду підписано представниками та скріплено представниками лізингодавця та лізингодержувача.

ТОВ "Агротек" звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (поручителя). Провадження у справі №904/1478/19 відкрито 14.04.2019 року. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2019 року у справі №904/1478/19 задоволено позов ТОВ "Агротек" до ТОВ "Сварог-Дністер", ТОВ "СК Бужок" та ТОВ "ТД "Армада" про стягнення коштів за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 06.09.2019р. у справі №924/482/19, залишеним в силі постановою Верховного суду від 06.02.2020р., відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок", с. Митинці Красилівського району Хмельницької області до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці Шепетівського району Хмельницької області 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпро про визнання договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. припиненим.

Станом на час розгляду справи учасниками справи не надано до суду та матеріали справи не містять доказів оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" всієї заборгованості по лізинговим платежам та відсотків річних.

Посилаючись на невизнання відповідачем 2 припинення відповідних правовідносин та вважаючи, що договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р., який укладений між позивачем як поручителем та відповідачами як лізингоодержувачем та лізингодавцем за договором фінансового лізингу від 11.03.2015р. №1П/8АФ-15, порушені його права та охоронювані законом інтереси, позивач просить визнати припиненим зазначений договір поруки на підставі ч.1 та ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України та обгрунтовуючи, що внаслідок укалдення додаткових угод до договору поруки збільшився обсяг його відповідальності, про укладення додаткових угод він не був повідомлений належним чином, стягувач протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя. Також наголошує, що ні Лізингодавець, ні Лізингоодержувач не повідомили Поручителя про існування додаткових угод №2 та №3 до договору лізингу.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Предмет спору у справі №924/173/20 становлять вимоги про визнання припиненою поруки ТзОВ "СК Бужок" за договором № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р.

Посилаючись на невизнання відповідачем 2 припинення правовідносин поруки за договором №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р., який укладений між ним, як поручителем та відповідачами, як Лізингоодержувачем та Лізингодавцем за договором фінансового лізингу від 11.03.2015 р. №8АФ-15, та вважаючи, що таким чином порушуються його права та охоронювані законом інтереси, позивач просить визнати припиненою поруку ТзОВ "СК Бужок" за договором № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. на підставі ч.1 та ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору поруки).

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання поруки такою, що припинена відповідає приписам частини першої статті 559 цього Кодексу (аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 у справі № 6-134цс12).

Судом враховується, що згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 11 та ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов`язання боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, тобто сплати боргу.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Матеріалами справи підтверджується, що 11.03.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №8АФ-15, за умовами якого лізингодавець зобов`язався передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (майно), а лізингоодержувач зобов`язався прийняти майно та сплачувати лізингові платежі.

До договору сторонами укладено додаток №2 - "Графік внесення лізингових платежів", в якому встановлено, зокрема строки сплати платежів (останній - 20.12.2017р.).

До договору фінансового лізингу сторонами укладено додаткові угоди №2 від 13.07.2016р., №3 від 30.03.2018р. якими змінено графіки внесення платежів, ціну договору, визначено графік погашення для прострочених платежів, збільшено відповідальність за несвоєчасну сплату лізингових платежів та продовжено строк дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року до 20.06.2019 року включно.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Так, 11 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (поручитель), товариством з обмеженогю відповідальністю "Серединецьке" (лізингоодержувач) укладено договір поруки №1П/8АФ-15 про зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015р.

У ст. 553 ЦК України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, позивач стверджує, що порука СК "Бужок" по договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015 р. є припиненою, посилаючись, зокрема на положення ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла станом на момент укладення договору поруки).

Так, загальні підстави припинення поруки, яка за своєю правовою природою є зобов`язанням, передбачені у главі 50 Цивільного кодексу України, а спеціальні (додаткові) підстави її припинення визначено у статті 559 Цивільного кодексу України.

Як встановлено статтею 559 Цивільного кодексу України (в редакції до червня 2016р. на момент укладення спірного договору поруки від 11.03.2015р.) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч.1). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4).

Як стверджує позивач у позовній заяві, підставою для припинення договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р. є зміна основного зобов`язання, без його згоди внаслідок укладення додаткової угоди №2.

За змістом статті 559 ЦК України підставою припинення поруки є не сама зміна зобов`язання без згоди поручителя, а та зміна зобов`язання без згоди поручителя, яка має наслідком збільшення обсягу його відповідальності.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Свобода договору віднесена до загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами другою та третьою статті 6 Цивільного кодексу визначена, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Пунктом 6.3. Договору поруки встановлено, що у тому разі, якщо без згоди Поручителя до Основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність Поручителя, обсяг відповідальності Поручителя залишається без змін (попереднім).

Отже, враховуючи умови п.6.3 договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р., приписи ст.553 ЦК України щодо можливості забезпечення порукою виконання зобов`язання частково, суд приходить до висновку, що під час укладення договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р. сторони погодили, що разі внесення змін до договору фінансового лізингу без згоди поручителя, виконання зобов`язання забезпечується порукою лише в частині визначеній на моменту укладення договору поруки, тобто у розмірі зобов`язань Лізингоодержувача перед Лізингодавцем в редакції договору фінансового лізингу станом на 11.03.2015р., і, відповідно, укладення додаткових угод до договору фінансового лізингу, якими збільшується розмір зобов`язань Лізингоодержувача перед Лізингодавцем не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя - СК "Бужок" за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р.

За загальним правилом, установленим частиною першою статті 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим за змістом частини третьої статті 651 ЦК України договором або законом може бути передбачено також право сторони договору відмовитися від договору в повному обсязі або частково, тобто розірвати або змінити договір на власний розсуд на підставі одностороннього правочину.

Особливістю одностороннього правочину є те, що такий правочин як юридичний факт здійснюється за волевиявленням однієї особи, однак може спричиняти відповідні правові наслідки (породжувати обов`язки) для інших осіб, коли це випливає зі спеціальних положень законодавства.

Так, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Під час укладення договору сторонами визначено, що обсяг відповідальності поручителя, навіть у разі зміни розміру основного зобов`язання залишається незмінним.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відсутність умов визначених ч.1 ст.559 ЦК України для припинення поруки за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р., а саме відсутність збільшення обсягу відповідальності Поручителя перед Лізингодавцем.

Щодо посилань позивача на те, що приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя, судом враховується, що внесення змін до розміру основного зобов`язання, не призводить до внесення змін в договір поруки саме за домовленістю сторін договору поруки прописаній у п.6.3 договору, яким визначено, що у такому випадку, виконання зобов`язання забезпечується лише в частині станом на 11.03.2015р.

Зазначені умови договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що вказані посилання позивача спростовуються встановленими під час розгляду справи обставинами.

Тому, порука СК "Бужок" за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р. не є припиненою на підставі ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України.

При цьому судом не застосовується правовий висновок Великої Палати Верховного суду, висловлений у постанові по справі №910/13109/18 від 26.05.2020р., оскільки спірні правовідносини не є подібними адже за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р., який є предметом дослідження у справі №924/173/20 не відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Щодо позовних вимог про визнання поруки припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України судом враховується, що у рішенні Господарського суду Хмельницької області по справі №924/482/19, залишеному в силі постановою Верховного суду від 06.02.2020р., судом надано оцінку обставинам для припинення поруки СК "Бужок" за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.15р. на підставі п.4 ст.559 ЦК України.

Зокрема судом встановлено, що сторонами у тому ж договорі поруки (п.6.2) передбачено, що порука припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК України). Отже, суд вважає, що строк дії договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015 року встановлений сторонами з огляду на положення ст.6 ЦК України. І сторони за взаємною згодою встановили лише одну умову при якій договір поруки може бути припиненим. У такому випадку суд вважає, що вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-6цс14 від 17.09.2014 року). Оскільки, як зазначалося вище, сторонами у договорі визначено строк дії поруки тривалістю у три роки, то саме такий строк для припинення дії поруки і підлягає застосуванню в даному випадку. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів про те, що поручитель був повідомлений про укладення Додаткової угоди №2 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року, суд вважає, що має братися до уваги первинний Графік внесення лізингових платежів з останнім визначеним кінцевим строком оплати - до 20.12.2017 року. Судом встановлено, що лізингодавець пред`явив вимогу до поручителя в межах встановленого договором трирічного терміну. 14.04.2019 року Господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі №904/1478/19 за позовом ТОВ "Агротек" до ТОВ "Сварог-Дністер", ТОВ "СК Бужок" та ТОВ "ТД "Армада" про стягнення коштів за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. При таких обставинах суд під час розгляду справи №924/482/19 дійшов висновку, що порука, встановлена договором №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р., не є припиненою.

Окремо суд зауважує, що предметом спору у справі №924/173/20 є встановлення факту припинення поруки по Договору поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р., натомість рішення суду по справі №924/492/19 стосувалось предмету спору - визнання договору поруки припиненим, з огляду на що, та з урахуванням приписів статті 14 ГПК України, якою унормовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, ухвалою суду від 30.06.2020р. ТзОВ "Агротек" було відмовлено у клопотанні про закриття провадження у справі №924/173/20 у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (Правова позиція Верховного Суду висловлена у постанові від 01.10.2019р. по справі №924/848/18).

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" і від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для припинення поруки СК "Бужок" за договором поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оплата судових витрат покладається на позивача.

Розглянувши подане відповідачем 2 клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 14000грн., суд вважає, що вказане клопотання підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надання ТзОВ "Агротек" адвокатських послуг у Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи № 924/173/20 підтверджується Договором про надання правничої допомоги №1/05-18 від 17.05.2018р., укладеним між АО "Талоконова Кирила" та ТзОВ "Агротек"; актом приймання-передачі наданих юридичних послуг правової допомоги за Договором про надання правової допомоги №1/05-18 від 17.05.2018р.; Додатковою угодою №29 від 06.04.2020р. до Договору про надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що відзив на позов відповідача 2 підписаний представником адвокатом Талоконовим К.В. від Адвокатського об`єднання "Талоконова Кирила", в судових засіданнях по справі від імені ТзОВ "Агротек" приймали участь представники Адвокатського об`єднання " Талоконова Кирила " адвокат Перепелиця О.С. та адвокат Талоконов К.В., долучені до справи пояснення, клопотання, заяви від імені ТзОВ "Агротек" підписані представниками адвокатом Перепелицею О.С. та адвокатом Талоконовим К.В..

Із матеріалів справи також вбачається, що адвокатським об`єднанням витрачено 14 години на підготовку та подання до суду заяв та клопотань, вартість однієї години дорівнює 1000грн.

Таким чином, ТзОВ "Агротек", згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було доведено надання йому послуг правової допомоги під час розгляду справи №924/173/20 у Господарському суді Хмельницької області.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Разом з тим поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Правові позиції Верховного суду щодо співмірності судових витрат у справах №909/371/18 від 25.06.2019р., №916/2102/17від 20.05.2019р.

Зважаючи на критерії пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до висновку, що заявлені ТзОВ "Агротек" до відшкодування витрати у сумі 14000грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді, вартістю затраченого часу на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З огляду на що, справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" на професійну правничу допомогу на 50% від попередньо заявленої суми, а тому відшкодуванню підлягають витрати на оплату правничої допомоги у сумі 7000грн.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 20, 24, 30, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" с. Митинці Красилівського району Хмельницької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" м. Дніпро 7000грн. (сім тисяч гривень) витрат на оплату правничої допомоги.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно- Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 05.08.2020р.

Суддя В.О. Кочергіна

Віддруковано 4 примірники:

1-до справи;

2-позивачу ТзОВ "СК Бужок" (31062, с. Митинці, вул. Центральна, 83, корпус Б, Красилівського району Хмельницької області);

3-відповідачу 1 ТзОВ "Серединецьке" (30440, с. Мокіївці, вул. Дорожня, 4 Шепетівського району Хмельницької області);

4-відповідачу 2 ТзОВ "Агротек" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, 1);

Адресатам рекомендованим з повідомленням про вручення.