РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2020Справа № 910/1031/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 28А, офіс 111; ідентифікаційний код 01056379)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 543 406, 34 грн,

Представники сторін:

від позивача: Колодочка Г.В.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 543 406, 34 грн, яка утворилася внаслідок порушення строків сплати вартості послуг з капітально-відновлювального ремонту вагонів за договором № 81/2017-ЦЮ від 08.09.2017 і яка складається з пені - 192 062, 42 грн, 3 % річних - 68 095, 92 грн та інфляційного збільшення - 283 248, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом подання до суду доказів наявності у Максименка М.В. станом на 23.09.2019 права видавати довіреності для представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод".

17.02.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, до якої позивачем додано докази наявності у Максименка М.В. станом на 23.09.2019 права видавати довіреності для представництва інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

16.03.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача, яким останній просить суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження у судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено 13.05.2020.

У підготовчому засіданні 13.05.2020 судом було оголошено перерву до 27.05.2020 у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 27.05.2020 представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, яким відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, а також надано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 27.05.2020 судом було оголошено перерву до 17.06.2020 у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

15.06.2020 до Господарського суду міста Києва надано відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2020.

У судовому засіданні 08.07.2020 оголошено перерву до 29.07.2020.

У судовому засіданні 29.07.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про місце дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що 29.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача про відкладення розгляду, однак, вказана заява судом не розглядалася, оскільки, була зареєстрована уже після судового засідання в 12:33:18, в той час, я судове засідання завершилося в 11:43:56.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 29.07.2020 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" (далі - виконавець) був укладений договір № 81/2017-ЦЮ за умовами якого виконавець надає послуги з проведення капітально-відновлювального ремонту пасажирських вагонів (далі - КВР) в умовах заводу, згідно з специфікацією (додаток № 1 до договору) та технічним завданням (додатку № 3 до цього договору), а замовник повинен прийняти надані послуги здійснити оплату на умовах, передбачених цим договором.

Згідно специфікації, виконавець зобов`язався надати послуги з проведення капітально-відновлювального ремонту 2 пасажирських вагонів. Загальна сума складає 20 232 000, 00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 3 372 000, 00 грн.

Підпунктом 4.1.1. договору передбачено, що замовник здійснює попередню оплату (аванс) у розмірі 30 % від вартості КВР першої партії вагонів, зазначених у графіку подачі в ремонт (додаток № 2) протягом 15 банківських днів з дати подачі вагонів у ремонт. Датою подачі партії вагонів у ремонт вважається дата складання акту форми ЗРУ-25.

Сплата решти вартості послуг з ремонту першої партії вагонів здійснюється після фактичного виконання КВР, приймання замовником відремонтованих вагонів протягом 30 банківських днів з моменту підписання актів наданих послуг, отримання замовником документів зазначених у пункті 4.3. цього договору та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (пп. 4.1.2. договору).

Відповідно до пп. 4.1.3. договору попередня оплата (аванс) у розмірі 30 % другої та кожної наступної партії вагонів, зазначених у графіку подачі в ремонт (додаток № 2) здійснюється протягом 15 банківських днів з дати подачі вагонів у ремонт.

За умовами пп. 4.1.4. сплата решти вартості послуг з ремонту другої та кожної наступної партії вагонів, здійснюється після фактичного виконання КВР, приймання замовником відремонтованих вагонів протягом 30 банківських днів з моменту підписання актів наданих послуг та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 4.3. договору для здійснення остаточних розрахунків за кожну фактично відремонтовану партію вагонів виконавець надає замовнику оригінал рахунку, видаткової накладної та акту надання послуг.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і дії до 31.12.2017, в частині розрахунків - до повного виконання.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач здійснив оплату за надані замовником послуги з капітально-відновлювального ремонту вагонів з порушенням обумовлених договором строків оплати. Відтак, у зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань щодо строків здійснення оплати наданих послуг, позивачем було нараховано пеню в розмірі 192 062, 42 грн, 3 % річних в розмірі 68 095, 92 грн та інфляційні втрати в розмірі 283 248, 00 грн.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що ним було здійснено оплату у строк визначений сторонами у договорі. При цьому відповідач зазначає, що надати доказ дати отримання рахунку на момент подачі відзиві відповідач не має можливості. Разом з тим, відповідач вважає, що позивач також не доводить дати отримання відповідачем рахунку. Крім того, відповідачем заявлено заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договору № 81/2017-ЦЮ від 08.09.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як про це вказує позивач та, що у свою чергу встановлено судом, відповідно до акта № 17285 приймання пасажирського вагону в ремонт за формою ЗРУ-25 від 02.03.2018 та акта № 17301 приймання пасажирського вагону в ремонт за формою ЗРУ-25 від 02.03.2018 замовником на завод виконавця для виконання капітально-відновлювального ремонту були передані вагони № 043-17285 (тип 47Д) та № 043-17301 (модель 47Д).

Так, за умовами пп. 4.1.1. та 4.1.3. договору, замовник зобов`язався протягом 15 банківських днів з дати подачі вагонів у ремонт, тобто у строк до 26.03.2018 здійснити попередню оплату у розмірі 6 069 600,00 грн.

Із платіжного доручення № 796287 від 26.03.2018 вбачається, що відповідач здійснив попередню оплату вартості послуг з капітально-відновлювального ремонту двох пасажирських вагонів 26.03.2018, тобто без порушення строків виконання обумовлених договірних зобов`язань з попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.09.2018 позивачем закінчено виконання капітально-відновлювального ремонту пасажирського вагону № 043-17285 у зв`язку з чим, сторони 03.09.2018 підписали повідомлення форми ЛВУ-36, акт № 03-09 здачі-приймання наданих послуг та акт № 03/09/18 приймання-здачі вагонів. Крім того, позивачем також було зареєстровано податкову накладну.

Так, підпунктом 4.1.2. договору сторони погодили, що сплата решти вартості послуг з ремонту першої партії вагонів здійснюється після фактичного виконання КВР, приймання замовником відремонтованих вагонів протягом 30 банківських днів з моменту підписання актів наданих послуг, отримання замовником документів зазначених у пункті 4.3. цього договору та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, суд вказує, що відповідач був зобов`язаний у строк до 15.10.2018 сплатити решту вартості послуг з капітально-відновлювального ремонту пасажирського вагону № 043-17285 у розмірі 7 081 200,00 грн.

Втім, із наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1448164 від 17.12.2018 вбачається, що відповідач здійснив сплату решти вартості послуг з ремонту вагону № 043-17285 лише 17.12.2018, тобто, з порушенням встановленого строку. Прострочення складає 62 календарних дні.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.10.2018 позивач закінчив виконання капітально-відновлювального ремонту пасажирського вагону № 043-17301, у зв`язку з чим, 16.10.2018 сторони підписали повідомлення форми ЛВУ-36, акт № 16-10 здачі-приймання наданих послуг та акт № 16/10/18 приймання-здачі вагонів. Крім того, позивач також зареєстрував податкову накладу.

Відтак, суд вказує, що відповідач був зобов`язаний у строк до 27.11.2018 сплатити решту вартості послуг з капітально-відновлювального ремонту пасажирського вагону № 043-17301 у розмірі 7 081 200,00 грн.

Однак, із наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1536072 від 22.01.2019 вбачається, що відповідач здійснив сплату решти вартості ремонту вагону № 043-17301 лише 22.01.2019, тобто, з простроченням в 55 календарних днів.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При тому, суд вказує, що відповідачем викладеного вище спростовано не було, доказів протилежного суду не надано.

Водночас суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо здійснення оплати у строк погоджений в договорі, оскільки, як вбачається із змісту відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів, відповідач у підтвердження заявлених заперечень щодо дат отримання рахунків не надає суду доказів отримання таких рахунків на оплату виконаних робіт у інший день, аніж день підписання сторонами документів, що підтверджують прийняття відповідачем виконаних позивачем робіт за договором № 81/2017-ЦЮ від 08.09.2017, як то повідомлення форми ЛВУ-36, акт здачі-приймання наданих послуг та акт приймання-здачі вагону.

Згідно з ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по сплаті решти вартості послуг з ремонту вагонів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), а тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань. У зв`язку з чим, наявні підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За приписами ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Отже, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 192 062, 42 грн.

Втім, відповідачем заявлено заяву про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені.

Так, відповідно до п. 7.4. договору за порушення строків оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день затримки.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення в сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлені ГК України.

Згідно копії повідомлення форми ЛВУ-36 про приймання вагону з ремонту № 043-17285, то воно вручено черговому по станції 13.09.2019, хоча з боку позивача складено 03.09.2019.

Аналогічна ситуація з проведенням капітально-відновлювального ремонту вагону № 043-17301. Повідомлення про приймання вагону з ремонту форми ЛВУ-36 з боку позивача складено 16.10.2019, а з боку відповідача отримано 19.10.2019.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, суд вказує, що в даному випадку строк протягом якого позивач має право звернутися до суду за захистом своїх прав за договором, зокрема, щодо стягнення пені становить один рік.

Так, судом встановлено, що позивач звернувся з позовом 22.01.2020 про що свідчить штемпель поштового відправлення на конверті.

Водночас, суд вказує, що в розрахунку про стягнення пені зазначено періоди за які позивачем проведено нарахування пені, а саме:

- щодо вагону № 043-17285 - за несвоєчасне здійснення остаточного розрахунку за відремонтований вагон: за період з 16.10.2018 по 16.12.2018. Відтак, строк звернення до суду про стягнення пені за цей період сплив 16.12.2019.

- щодо вагону № 043-17301 - за несвоєчасне здійснення остаточного розрахунку за відремонтований вагон: за період з 28.11.2018 по 21.01.2019. Так, строк звернення до суду про стягнення пені за цей період сплив 21.01.2019.

Водночас, суд не погоджується з твердженнями позивача, стосовно того, що оскільки відповідачем було здійснено оплату наданих послуг з простроченням встановленого договором строку, зокрема, 22.01.2019, то за таких обставин відбулося переривання строку позовної давності.

Статтею 264 Цивільного кодексу України встановлено, що gеребіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як про це вказувалося судом вище, строк сплати вартості послуг з капітально-відновлювального ремонту пасажирського вагону № 043-17285 був до 15.10.2018 та вагону № 043-17301 до 27.11.2018. В першому випадку відповідачем було здійснено оплату 17.12.2018, в другому - 22.01.2019, тобто, як було встановлено судом вище з простроченням встановленого судом строку.

Тобто, суд вказує, що так, дійсно, за наслідком виконаних робіт у відповідача виник обов`язок здійснення оплати. Водночас, оскільки в матеріалах справи не міститься вимоги, станом на 22.01.2019 про сплату штрафних санкцій, зокрема пені, а також доказів визнання чи сплати такої пені відповідачем, то за таких обставин, говорити про переривання строку позовної давності не вбачається за можливе.

Отже, виходячи з наведеного та приймаючи до уваги заявлену відповідачем заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, а також, враховуючи те, що позивачем не доведено належними засобами доказування переривання строку позовної давності та відповідно не обґрунтовано поважності причин пропущення строку позовної давності, то за таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 192 062, 42 грн.

Разом з тим, з огляду на відмову у задоволенні вимог щодо стягнення пені, подана відповідачем заява про зменшення розмірі неустойки судом не розглядається.

Що стосується заявлених позивачем вимог стосовно стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 68 095, 92 грн та інфляційних втрат в розмірі 283 248, 00 грн, то суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Щодо нарахувань інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Що у свою чергу підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Так, судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що нарахування 3% річних позивачем здійснено арифметично вірно, у зв`язку з чим, вимога в частині стягнення 3% річних в розмірі 68 095, 92 грн підлягає задоволенню.

Водночас, в порушення викладеного вище нарахування інфляційних втрат позивачем було здійснено не за повні місяці.

Відтак, суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат саме за повні місяці, дійшов висновку, що обґрунтованою сумою інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 155 786, 40 грн, отже, вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 28А, офіс 111; ідентифікаційний код 01056379) 3% річних в розмірі 68 095 (шістдесят вісім тисяч дев`яносто п`ять) грн 92 коп. інфляційні втрати в розмірі 155 786 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 40 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 358 (три тисячі триста п`ятдесят вісім) грн 24 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 10.08.2020

Суддя Д.О. Баранов