УХВАЛА

07 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 916/2292/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 та

постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2020

у справі № 916/2292/18

за позовом Акціонерного товариства «Національна Акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України», скаржник)

до Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області (далі - КП «Чорноморськтеплоенерго»)

про стягнення 885 956, 45 грн.,

ВСТАНОВИВ:

АТ «НАК «Нафтогаз України» 08.07.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) через Південно-західний апеляційний господарський суд звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 у справі №916/2292/18 у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 11 744, 74 грн., 3% річних у сумі 14 294, 69 грн. та 31 217, 17 грн. інфляційних втрат; ухвалити в цій частині нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги. Окрім того, скаржник просить суд поновити строк на касаційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 у справі №916/2292/18.

Дослідивши касаційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» з матеріалами Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У жовтні 2018 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до КП «Чорноморськтеплоенерго» про стягнення заборгованості у сумі 3 818 970,41 грн., яка складалася з: 2 933 013,95 грн. основного боргу, 374 744,05 грн. пені, 111 450,44 грн. трьох відсотків річних та 399 761,96 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору постачання природного газу №3512/1617-БО-23 від 19.10.2016 (далі - Договір) щодо своєчасної оплати за переданий газ. За розрахунками позивача сума простроченого та неоплаченого основного боргу становить 2 933 013,95грн., на яку позивачем нарахована пеня - 374 744,05 грн., 3% річних - 111 450,44 грн., інфляційні - 399 761, 96грн. Загальна сума боргу 6 818 970,41 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 05.08.2019 у справі №916/2292/18 рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 скасовано в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та 13 289,34 грн. судового збору, справу в зазначеній частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області; в решті рішення та постанову залишено без змін.

Суд касаційної інстанції зазначив, що судам слід з`ясувати, чи мало місце взагалі прострочення виконання зобов`язання відповідачем з урахуванням умов Договору від 08.10.2018 № 32/110 про організацію взаєморозрахунків. Та відповідно, чи існують підстави для притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Верховним Судом було наголошено про необхідність надання оцінки доводам відповідача про заміну сторонами первісного зобов`язання про оплату природного газу на умовах Договору поставки - новим зобов`язанням про оплату КП «Чорноморськтеплоенерго» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» обсягів газу за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету на умовах Договору про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2018 № 32/110 та, відповідно, доводам щодо правомірності нарахування на вартість оплаченого за Договором від 08.10.2018 № 32/110 природного газу трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.11.2019, залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2020, у справі №916/2292/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КП «Чорноморськтеплоенерго» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» пеню у розмірі 135 565,70 грн., три відсотки річних у розмірі 33941,01грн., інфляційні втрати у розмірі 101 955, 56 грн., судовий збір у розмірі 3 783, 03 грн. В решті позову відмовлено. Здійснено поворот виконання рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 у справі №916/2292/18 шляхом повернення КП «Чорноморськтеплоенерго» грошових коштів у розмірі 423 339, 12 грн.; стягнуто з АТ «НАК «Нафтогаз України» на користь КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської грошові кошти у розмірі 423 339, 12 грн.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані посиланням на норми статей 179,193, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 509, 526, 530, 547, 548, 549, 546, 610, 612, 625, 712 ЦК України, статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», пункти 1, 3 Порядку №110, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018, та вмотивовані таким:

- проведення розрахунків між сторонами в тій частині, яка була врегульована умовами Договору про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2018 №32/110, зазнало імперативного впливу держави. Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського Договору поставки грошові зобов`язання між сторонами в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. В результаті підписання Договору про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2018р №32/110 сторонами погоджено інший порядок розрахунків, а тому відсутні правові підстави для нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму основного боргу у розмірі 2 155 282,00 грн., яка була погашена відповідачем за рахунок субвенцій з державного бюджету відповідно до Договору про організацію взаєморозрахунків від 08.10.2018 № 32/110;

- враховуючи умови Договору поставки за рахунок грошових коштів у розмірі 2155 282,00 грн., відповідачем у повному обсязі погашено заборгованість за лютий 2017 року та частково заборгованість за березень 2017 року, а тому необхідно відмовити у задоволенні заявлених АТ «НАК «Нафтогаз України» позовних вимог про стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, нарахованих на заборгованість за лютий 2017 рік (2 155 282,00 грн. - 1282 583,63 грн. = 872 698,37 грн.), а також заявлених позивних вимог про стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, нарахованих на заборгованість за березень 2017 року у розмірі 872 698,37 грн.;

- з урахуванням вищевикладеного та, провівши власний розрахунок заборгованості, господарські суди дійшли висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених АТ «НАК «Нафтогаз України» до КП «Чорноморськтеплоенерго» позовних вимог шляхом присудження до стягнення пені у розмірі 135 565,70 грн., трьох відсотків річних у розмірі 33 941,01 грн., інфляційних втрат у розмірі 101 955,56 грн., що загалом складає 271 462,27 грн.;

- судом відхилено клопотання КП «Чорноморськтеплоенерго» про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки розмір пені, присуджений судом до стягнення із відповідача, не є надмірним у порівнянні із загальною вартістю поставленого позивачем природного газу. Недодержання своїх обов`язків контрагентами та відсутність у відповідача грошових коштів відповідно до статті 617 ЦК України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 11 744, 74 грн., 3% річних у сумі 14 294, 69 грн. та 31 217, 17 грн. інфляційних втрат, як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства та не ґрунтуються на всебічному дослідженні обставин справи.

Також АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що оскаржувані судові рішення ухвалені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №Б8/036-11, від 18.04.2018 у справі №904/12527/16, від 04.06.2019 у справі №924/159/14, а саме щодо застосування до спірних правовідносин статті 534 ЦК України.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 ГПК України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України (в редакції чинній від 08.02.2020) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову в даній справі є стягнення 885 956, 45 грн., а, отже, ціна позову у справі № 916/2292/18 не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а судові рішення скаржником оскаржуються в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у сумі 57 256, 60 грн.

Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та/чи наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами «б» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

При цьому АТ «НАК «Нафтогаз України» у поданій касаційній скарзі не посилається на підставу/підстави, передбачені пунктом 2 частиною третьої статті 287 ГПК України, та не вказує, що касаційна скарга чи то стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; чи/або має виняткове значення для скаржника; чи/або справа становить значний суспільний інтерес, тощо.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваних судових рішень у цій справі не дають Суду підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або має виняткове значення для скаржника.

Наведені скаржником доводи зводяться до заперечень обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, до переоцінки доказів по справі, та фактично до незгоди з ухваленими рішеннями судів попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Посилання скаржника на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 05.12.2018 у справі №Б8/036-11, від 18.04.2018 у справі №904/12527/16, від 04.06.2019 у справі №924/159/14, не приймаються судом, оскільки останні ухвалені за інших обставин у справі.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №916/2292/18, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки встановлена відсутність підстав для відкриття касаційного провадження клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення суду у цій справі судом не розглядається.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2020 у справі №916/2292/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко