ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 Справа № 917/467/20

м. Полтава

За позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Еко Культура", вул. Бардіна, 7, Дніпро, 49006

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" вул. Облачна, 1, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751; поштова адреса: вул. Комарова, 7, м. Полтава, 36008

про стягнення грошових коштів

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Рішення приймається 11.08.20, з врахуванням процесуальних строків, які були продовжені відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцевих положень" ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Еко Культура" (далі - позивач/ ТОВ "ТБ "Еко Культура") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" (далі - відповідач/ ТОВ "Полтава-Сад") 203842,97 грн., в тому числі 200881,64 грн. 36% річних, 1174,74 грн. 3% річних та 1786,59 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки № 250618 від 25.06.2018.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.03.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

06.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позов не визнає, посилаючись на його необґрунтованість.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018 між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець за договором) був укладений договір поставки № 250618 (далі - Договір), згідно якого постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає товар - джмелів у вуликах для природного запилення сільгоспкультур, та оплачує його вартість ( пункт 1.1 Договору).

Найменування, кількість, ціна товару погоджується сторонами Договору перед поставкою кожної партії. Досягненням домовленості щодо партії Товару є рахунок-фактура та видаткова накладна на кожну погоджену партію товару (п. 1.2 Договору).

Пунктом 3.2. Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах FCA Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Облачна, 1 (ІНКОТЕРМС 2010).

Відповідно до п. 3.3. Договору датою поставки товару покупцю є дата прибуття транспортного засобу в місце поставки товару та підписання товарно-транспортної накладної.

Згідно п. 3.6 Договору товар вважається поставленим постачальником та прийнятим покупцем за кількістю - у відповідності з вагою нетто та кількістю місць, що вказуються в транспортних документах та підтверджується видатковими накладними.

Відповідно до п. 4.1. Договору якість поставленого Товару повинна відповідати нормам та стандартам, які регламентовані актами діючого законодавства України.

Згідно п. 5.1 Договору ціна товару розраховується на кожну партію погодженого товару і фіксується в рахунках фактурах та видаткових накладних (п. 5.1 Договору).

Сторони Договору, погоджуються с тим, що ціна товару залишається незмінною протягом строку, встановленого для оплати товару в еквіваленті вартості товару в євро на момент поставки. Для оформлення документів та оплати в гривні використовується курс євро до гривні, вказаний на сайті kurs.com.ua на дату відвантаження, або курс попереднього дня, якщо у момент оформлення документів курс не буде оновлено.

Постачальник має право переглянути ціну товару (з урахуванням валютної вартості Товару та поточного курсу іноземної валюти на день платежу) та надати Покупцю новий рахунок-фактуру. Коригування ціни товару у бік збільшення або зменшення робиться таким чином, щоб еквівалентна вартість товару у євро на момент його оплати відповідала еквівалентній вартості цього ж товару в євро на день його відвантаження.

Відповідно до п. 5.3 Договору товар підлягає оплаті в строки, вказані в рахунку-фактурі. Якщо такий строк відсутній, товар підлягає оплаті до 28.12.2018 шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника вартості поставленої партії товару.

На виконання умов Договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар згідно видаткової накладної № 116 від 10.07.2018 на загальну суму 863 156,26 грн. без будь-яких зауважень (копія видаткової накладної - в матеріалах справи).

Згідно п. 5.3 Договору відповідач повинен був оплатити отриманий ним товар 28.12.2018, проте у вказаний строк відповідач за отриманий товар не розрахувався.

Відповідно до умов п. 5.1 Договору позивач здійснив коригування ціни поставленого товару та виставив відповідачу рахунок № 182 від 28.12.2018, відповідно до якого відкорегована ціна склала 893296,80 грн. Строк оплати вказаного рахунку визначено до 16.01.2019.

Покупець у строк зазначений у рахунку № 182 від 28.12.2018 заборгованість за поставлений товар не сплатив.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого товару за кожний день прострочення. У випадку прострочення оплати товару більше ніж на три календарних дні, покупець зобов`язаний оплатити продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36 % річних від вартості неоплаченого в установлений термін товару з дня настання терміну оплати товару до дня його фактичної оплати.

Вказані обставини були встановлені у рішенні Господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 по справі № 917/439/19 за позовом ТОВ "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" про стягнення 990213,38 грн., яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини встановлені рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 по справі № 917/439/19 не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 по справі № 917/439/19 з ТОВ "Полтава-Сад" на користь ТОВ "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" було стягнуто 893296,80 грн. основного боргу, 135045,55 грн. пені і 135125,94 грн. 36% річних нарахованих за період прострочення оплати товару з 22.02.2019 по 31.05.2019, 30753,80 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з січня 2018 року по травень 2019 року, а також 17913 грн. 33 коп. судового збору.

Позивач стверджує, що відповідач рішення суду від 13.08.2019 по справі № 917/439/19 виконав у повному обсязі лише 31.01.2020.

На підтвердження вказаного позивачем надано копію платіжного доручення № 24628 від 31.01.2020 про сплату відповідачем позивачу 1112135,42 грн.

До дня виконання відповідачем рішення суду позивач нарахував відповідачу 36% річних на суму боргу 893296,80 грн. за період прострочення оплати з 01.06.2019 по 14.01.2020, 3% річних за період прострочення оплати з 15.01.2019 по 30.01.2020, а також інфляційні втрати за січень 2020 року в сумі 1786,59 грн.

Вказані суми річних та інфляційних позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що проценти за користування чужими грошовими коштами за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення пені, а отже при нарахуванні відсотків за користування чужими грошовими коштами застосовується норма ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар по Договору на загальну суму 863 156,26 грн. згідно видаткової накладної № 116 від 10.07.2018, який згідно п. 5.3 Договору підлягав оплаті до 28.12.2018.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.08.2019 по справі № 917/439/19 з ТОВ "Полтава-Сад" на користь ТОВ "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" було стягнуто 893296,80 грн. основного боргу, 135045,55 грн. пені і 135125,94 грн. 36% річних нарахованих за період прострочення оплати товару з 22.02.2019 по 31.05.2019, 30753,80 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з січня 2018 року по травень 2019 року, а також 17913 грн. 33 коп. судового збору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Судом встановлено, що відповідач рішення суду від 13.08.2019 по справі № 917/439/19 виконав лише 31.01.2020.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого товару за кожний день прострочення. У випадку прострочення оплати товару більше ніж на три календарних дні, покупець зобов`язаний оплатити продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36 % річних від вартості неоплаченого в установлений термін товару з дня настання терміну оплати товару до дня його фактичної оплати.

Таким чином, позивач правомірно нарахував відповідачу відсотки річних за період з 01.06.2019 по 30.01.2020 та інфляційні втрати за січень 2020 року.

Відповідач у відзиві стверджує, що передбачені п. 7.2 Договору проценти за користування чужими грошовими коштами за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення пені.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача з наступних підстав.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 693, 536, 625 ЦК України.

Оскільки пунктом 7.2 Договору сторони погодили нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36 % річних, тобто визначили розмір процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, суд вважає, що в даному випадку сторонами погоджено інший, ніж визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України розмір відсотків.

Згідно п. 9.1 Договору, цей договір вступає в дію з дати його підписання обома сторонами і діє до 30.01.2019. У випадку, якщо жодна із сторін не заявить письмово про свій намір розірвати або змінити умови цього договору за 30 календарних днів до його закінчення, даний договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік, на тих же умовах, які визначені цим договором.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про звернення сторони/сторін договору письмово про свій намір розірвати або змінити умови договору, таким чином даний договір вважається автоматично пролонгованим та діє на момент прийняття рішення по даній справі.

Таким чином, позивач має правові підстави для нарахування відповідачу 36% річних від вартості неоплаченого в установлений термін товару за період з 01.06.2019 по 30.01.2020.

Проте, позивач у позові нараховує 36% річних за період з 01.06.2019 по 14.01.2020, а з 15.01.2020 по 30.01.2020 нараховує відповідачу 3% річних, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд зазначає, що оскільки сума 3% річних є меншою, ніж 36% річних, таке нарахування не суперечить чинному законодавству.

Судом перевірено надані позивачем розрахунки річних та встановлено, що за вказаний позивачем період з 01.06.2019 по 14.01.2020 36% річних на суму боргу 893296,80 грн. становить 200847,95 грн., а не 200881,64 грн., як обраховано позивачем. Також за період з 15.01.2020 по 30.01.2020 3% річних на суму боргу 893296,80 грн. становить 1171,54 грн., а не 1174,74 грн., як вказано позивачем.

Таким чином, позивачем розмір річних завищено. За перерахунком здійсненим судом, сума річних за вказані позивачем періоди сукупно становить 202019,49 грн.

Також судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за січень 2020 року і встановлено його правильність.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково, в частині стягнення 202019,49 грн. відсотків річних та 1786,59 грн. інфляційних втрат. В іншій частині стягнення відсотків річних позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" (вул. Облачна, 1, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751; поштова адреса: вул. Комарова, 7, м. Полтава, 36008; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Еко Культура" (вул. Бардіна, 7, Дніпро, 49006; ) 202019 грн. 49 коп. відсотків річних, 1786 грн. 59 коп. інфляційних втрат, 3057 грн. 09 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук