РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2020Справа № 910/2945/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика рукавних фільтрів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал Лоджістік Груп»

про стягнення 104 609,58 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика рукавних фільтрів» (далі - ТОВ «Фабрика рукавних фільтрів», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал Лоджістік Груп» (далі - ТОВ «Кепітал Лоджістік Груп», відповідач) про стягнення 104 609,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезеннях вантажів у міжнародному сполученні № 04/12/19 від 04.12.2019.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 104 609,58 грн, з яких: 99 310,50 грн - авансовий платіж та 5 299,08 грн - штраф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/2945/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 12.03.2020 була отримана позивачем 25.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 974. Вказана ухвала також була отримана відповідачем 26.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 982.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

04.12.2019 між ТОВ «Фабрика рукавних фільтрів» (замовник) та ТОВ «Кепітал Лоджістік Груп» (експедитор) був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезеннях вантажів у міжнародному автомобільному сполученні № 04/12/19 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору експедитор від свого імені, але за дорученням і за рахунок замовника приймає на себе зобов`язання з організації перевезення та експедирування вантажів замовника шляхом залучення транспортного засобу у третьої особи, що здійснює безпосередньо перевезення вантажів по території України, а також країн ближнього і далекого зарубіжжя.

Згідно з п. 1.3 договору кількість і рід вантажу, вантажовідправники, вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, ціни, а також інші необхідні умови, передбачені КДПВ та Статутом автомобільного транспорту України, вказуються в заявках на кожне перевезення.

Заявка оформлюється замовником, скріплюється печатками і підписується обома сторонами. Заявка має безумовний пріоритет по відношенню до договору (п. 1.4 договору).

Положеннями п. 2.1.2 договору на відповідача, як експедитора, покладений обов`язок забезпечити подачу під завантаження у вказаний замовником пункт технічносправного і належним чином обладнаного транспортного засобу в узгодженні сторонами в заявці терміни.

Відповідно до п. 3.3.1 договору за неподання автомобіля під завантаження після підтвердження заявки експедитор виплачує замовнику неустойку за кожну розпочату добу в розмірі 50 євро при перевезенні по країнах СНД. Неподанням вважається відсутність автомобіля за вказаною адресою завантаження більше 2-х годин понад передбачений договором (або обумовлений в заявці) час, а також якщо автомобіль прибув під завантаження але експедитор відмовився від подальшого перевезення. Неподання автомобіля не знімає з експедитора відповідальності і зобов`язань по даному перевезенню.

Згідно з п. 3.4 договору кожна із сторін може відмовитись від виконання підтвердженої заявки повідомивши про це іншу сторону не менше ніж за 24 години до часу завантаження, зазначеного у заявці, без застосування до неї штрафних санкцій.

Судом встановлено, що сторонами погоджена заявка № 1 від 04.12.2019, згідно з умовами якої, у тому числі, визначений маршрут - Кременчук (Україна) - Павлодар (Казахстан), а також дата та час завантаження - 05.12.2019, 8 год 00 хв.

Згідно з п. 16 заявки № 1 від 04.12.2019 сума фрахту складає 8 300,00 дол. США, у безготівковій формі, у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день виставлення рахунку. Замовник зобов`язується провести оплату у наступному порядку : 50% - передоплата, 40% - по отриманню копії СМR зі штампом вантажоодержувача, 10% - потягом 3 днів з надання оригіналів документів (СМR, рахунку та акту виконаних робіт) за умови доставки вантажу.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату № 684 від 05.12.2019 на суму 198 621,00 грн, а позивач сплатив на користь відповідача обумовлену сторонами передплату в розмірі 99 310,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № D808 від 05.12.2019.

Проте, листом № 11/12 від 11.12.2019 відповідач повідомив позивача про відсутність у нього можливості виконати заявку № 1 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезеннях вантажів у міжнародному автомобільному сполученні № 04/12/19 від 04.12.2019.

У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з претензією № 1039 від 18.12.2019 про повернення авансового платежу та сплату штрафу, направлення якої підтверджується накладною № 569 від 23.12.2019 та описом вкладення у цінний лист від 23.12.2019, а також фіскальним чеком підприємства поштового зв`язку від 23.12.2019. Проте, відповідач відповіді на вказану претензію не надав, кошти, сплачені позивачем, не повернув.

Розглядаючи даний спір та оцінюючи правомірність вищевказаних вимог позивача, вирішуючи цей спір по суті суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували виконання ним перевезення або повернення сплачених позивачем грошових коштів, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу (авансового платежу) в розмірі 99 310,50 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 5 299,08 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Судом раніше встановлено, що відповідальність експедитора за неподання транспортного засобу під завантаження встановлена п. 3.3.1 договору і становить штраф у розмірі 50 євро за кожну розпочату добу прострочення. Умовами Заявки № 1 від 04.12.2019 передбачено, що транспортний засіб подається під завантаження 05.12.2019, проте лише 11.12.2019 відповідач повідомив про відмову від виконання перевезення. Таким чином, порушення строку завантаження тривало 6 діб, проте позивач здійснює нарахування штрафу за 4 доби, відповідно розмір штрафу становить 200 євро, а позивач просить стягнути штраф у розмірі 5 299,08 грн, обрахувавши гривневий еквівалент розміру штрафу за курсом на день сплати судового збору за офіційним курсом НБУ, що не суперечить приписам чинного законодавства та умовам укладеного сторонами договору.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5 299,08 грн заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Щодо розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн суд зазначає наступне.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, й витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Положеннями ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи:

- копію договору про надання правової допомоги № 1/17-02/202 від 17.02.2020, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Право-Лекс», предметом якого сторони визначили надання Адвокатським об`єднанням правничої допомоги позивачу, яка полягала у підготовці позовної заяви про стягнення авансового платежу та неустойки з ТОВ «Кепітал Лоджістік Груп» та здійсненні представництва позивача в господарських судах у разі необхідності.

- копію акту № 1/19-02/2020 від 19.02.2020 приймання виконаних робіт до вищевказаного договору на суму 9 000,00 грн (вивчення документів клієнта 0,5 год. вартістю 1 000,00 грн, підготовка та подання позовної заяви до суду - 4 год. вартістю 8 000,00);

- копію платіжного доручення № 600 від 20.02.2020 на суму 9 000,00 грн, на підтвердження оплати на користь Адвокатського об`єднання наданих юридичних послуг.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд, врахувавши наведені положення чинного законодавства, дійшов висновку про те, що позивачем надано необхідні та достатні докази на підтвердження понесених ним судових витрат на оплату правової допомоги в розмірі 9 000,00 грн, а отже, такі витрати підлягають відшкодуванню відповідачем у повній мірі.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кепітал Лоджістік Груп» (01021, м. Київ, Печерський Узвіз, буд. 13, офіс 23, ідентифікаційний код 38914613) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика рукавних фільтрів» (39630, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 5 Д, ідентифікаційний код 31700904) основний борг (авансовий платіж) у розмірі 99 310,50 грн (дев`яносто дев`ять тисяч триста десять грн 50 коп.) штраф у розмірі 5 299,08 грн (п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять грн 08 коп.), судовий збір у розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп.), витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн (дев`ять тисяч грн 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.08.2020.

Суддя О.Г. Удалова