ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 серпня 2020 року справа № 903/280/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича розглянувши в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Зерно-Продукт", с. Липляни Ківерцівського району

про стягнення 90 000,00 грн.

Встановив: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна", посилаючись на положення ст. ст. 22, 993, 1188, 1172 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 33, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", звернулося до господарського суду з позовом від 17.04.2020р. Вих.№УН441Р (вх.№01-50/298/20 від 21.04.2020р.) про відшкодування завданої матеріальної шкоди - стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Зерно-Продукт" 90 000 грн.

Ухвалою суду від 27.04.2020р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" було залишено без руху, встановлено позивачу строк впродовж 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки, а саме: надати суду документи в підтвердження відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів, докази сплати судового збору на суму 2 102,00 грн., а також всі без виключення докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

14.05.2020р. на адресу суду від позивача надійшла заява від 12.05.2020р. Вих.№УН490Р про усунення недоліків позовної заяви, долучення до матеріалів позовної заяви платіжного доручення №196517 від 05.05.2020р. в підтвердження сплати судового збору на суму 2 102,00грн., поштових документів (опису вкладення у цінний лист від 12.05.2020р. та поштової накладної від 12.05.2020р.) в підтвердження відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18.05.2020р. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та право відповідача подати відзив на позовну заяву, відповідь позивача на відзив відповідача, заперечення на відповідь позивача, заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.05.2020р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичні адреси сторін, зокрема, адресу відповідача: 45240, Волинська область, Ківерцівський район, село Липляни, вул. Козацька, 22.

Поруч з цим, суд засвідчує, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, розділ Х "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідні положення п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України у визначеній редакції були чинними до 16.07.2020 року включно.

З 17.07.2020 року набули чинності зміни до ГПК України, внесені згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-ІХ від 18.06.2020р.

Відповідно до положень визначеного законодавчого акту пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України було викладено в наступній редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

При цьому пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020р. № 731-ІХ було визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Однак, відповідач вимог ухвали суду від 18.05.2020р. про відкриття провадження у справі не виконав, своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, інших передбачених ГПК України заяв та клопотань, не скористався, останніх суду, у визначені ГПК України строки, зокрема, з врахуванням пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, не подав, хоча ухвала суду від 18.05.2020р., направлена на адресу місцезнаходження відповідача на час постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі: 45240, Волинська область, Ківерцівський район, село Липляни, вул. Козацька, 22, була вручена відповідачу 21 травня 2020 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №720 від 18.05.2020р.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

27 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" правонаступником прав та обов`язків котрого на даний час виступає Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (протокол загальних зборів №02/19 від 30.07.2019р.) (Страховиком) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Зерно-Продукт" (Страхувальником) укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8631123 у відповідності до котрого страховою компанією було застраховано майнові інтереси ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля DAF XF 95.480, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (забезпечений транспортний засіб).

Відповідно до п. 2 договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8631123 від 27.03.2018р. страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за договором (полісом).

Строк дії Договору з 20.04.2018р. до 19.04.2019 включно.

04.03.2019р. по вул. Дубнівській в м. Луцьку відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля DAF XF 95.480, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 власником якого є ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт", під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Mercedes Benz E 320, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2019р. по справі №161/4388/19, яка набрала законної сили 16.04.2019р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення на підставі ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови суду встановлено, що ОСОБА_1 04.03.2019р. о 07.50 год., керуючи автомобілем DAF XF 95.480, р.н. НОМЕР_1 по вул. Дубнівській в м. Луцьку, здійснюючи маневр повороту праворуч, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Mercedes Benz, р.н. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, після чого залишив місце ДТП, до якої був причетний. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження і тим самим порушив вимоги п.п. 2.10.а, 19.1 Правил дорожнього руху України.

20.03.2019р. ОСОБА_2 звернувся до ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" із заявою про відшкодування матеріального збитку, отриманого в результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8631123 від 27.03.2018р.

Відповідно до ремонтної калькуляції №SH745666 від 05.04.2019р., вартість ремонтних робіт автомобіля Mercedes Benz E 320, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 261 787,06 грн.

Висновком ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" про ринкову вартість транспортного засобу, який є додатком до аварійного сертифіката ОСЦВ, визначено, що ринкова вартість транспортного засобу (Mercedes Benz E 320, р.н. НОМЕР_2 ) на дату події складала 180 020,00 грн.

Відповідно до акту погодження розміру страхового відшкодування, підписаного потерпілим ОСОБА_2 та начальником відділом врегулювання збитків ГО ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" Монастирним А.С. за наслідками події (дорожньо-транспортна пригода), яка мала місце 04.03.2019р. в м. Луцьку по вул. Дубнівській, з автомобілем DAF XF 95.480, р.н. НОМЕР_1 , який застраховано в ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" згідно договору страхування №АК/8631123 від 27.03.2018р. та автомобілем Mercedes Benz E 320, р.н. НОМЕР_2 , розмір страхового відшкодування потерпілій стороні по даному випадку складає 90 000,00 грн.

Судом встановлено, що на підставі заяви про настання страхового випадку за договором №АК/8631123 від 27.03.2018р. ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" визнало дорожньо-транспортну пригоду, котра трапилась 04.03.2019р., страховим випадком і склала відповідний страховий акт за №48885/1 з додатком №1 - розрахунок страхового відшкодування в сумі 90 000,00 грн.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна", виконуючи свої договірні зобов`язання перед страхувальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-Зерно-Продукт", виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування згідно страхового акта №48885/1 за договором №АК/8631123 від 27.03.2018р. в сумі 90 000,00 грн. (платіжне доручення №166900 від 11.04.2019р.).

11.12.2019р. ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" направлено ТОВ "Волинь-Зерно-Продукт" претензію №1580 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу. Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Непроведення відповідачем належних розрахунків з позивачем виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення здійсненого страхового відшкодування.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996р. (із наступними змінами і доповненнями) добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Зазначені норми законодавства вказують на те, що договірні відносини виникають між Страховиком і Страхувальником з моменту підписання договору страхування, проте сам обов`язок Страховика відшкодувати Страхувальнику шкоду виникає з моменту настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки унормований і статтею 27 Закону України "Про страхування". Зазначеною статтею Закону визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 16.01.2003р. №435-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В даному випадку, за змістом цієї статті, суд вважає, що позивач набув право звернення з регресною вимогою саме з моменту здійснення ним виплат потерпілому, з цього ж моменту для позивача починає обчислюватись строк для пред`явлення регресного позову.

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною першою ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої та третьої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Зерно-Продукт" 90 000,00 грн. заподіяної шкоди в порядку регресу, підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України в повному об`ємі за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Зерно-Продукт".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-Зерно-Продукт" (45240, Волинська область, Ківерцівський район, село Липляни, вул. Козацька, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 9, ) 90 000,00 грн. заподіяної шкоди в порядку регресу та 2102,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 10.08.2020р.

Суддя В. А. Войціховський