ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020м. ДніпроСправа № 904/1820/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 43 988,41 грн. за Договором постачання природного газу

Без виклику (повідомлення) сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу у розмірі 43 988,41 грн., яка складається з пені - 29 871,08 грн., 3% річних - 3 246,65 грн., інфляційних втрат - 10 870,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору постачання природного газу № 4062/16-ТЕ-5 від 21.12.2015, в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2020, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

27.07.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Також відповідач надав заяву про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, в якій просить зменшити неустойку та відмовити в її стягненні.

Зазначена заява обґрунтована тим, що збитки позивачу несвоєчасною оплатою не завдані.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що Підприємство об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих є єдиним підприємством у м. Кривий Ріг, яке забезпечує робочі місця для осіб з інвалідністю по зору та інших нозологій. Основною метою діяльності підприємства є соціальна, медична та трудова реабілітація осіб з інвалідністю, праця яких не є конкурентноспроможною на ринку праці. На підприємстві працюють 165 працівників, з них 95 осіб з інвалідністю, що складає 57 % загальної кількості працівників.

Несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідачем допущено з причин скрутного фінансового стану підприємства, що підтверджується звітами про фінансовий стан.

Також відповідач зазначає, що зобов`язання зі сплати вартості природного газу, отриманого з 01.01.2016 по 31.04.2016 відповідачем виконано в повному обсязі.

29.07.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок списання заборгованості, однак відповідач до цього кола не входить.

Також позивач вказує на те, що в момент підписання договору відповідач погодився з ти, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Також боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставить в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, або відсутність у боржника прибутку, відсутність коштів на рахунках.

Позивач звертає увагу на те, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020р.

Щодо зменшення пені позивач зазначив, що скрутне фінансове становище відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору постачання природного газу, умов, строку поставки газу та строків оплати за поставлений газ, встановлення факту неналежного виконання відповідачем договору в частині своєчасної оплати за поставлений газ.

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі постачальник, позивач) та Підприємством об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (далі споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 4062/16-ТЕ-5 (далі договір), в подальшому сторонами підписано Додаткові угоди № 1 від 31.12.2015, № 2 від 29.01. 2016 та № 3 від 31.03.2016.

У відповідності до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 році природний газ (надалі газ), а споживач зобов`язується оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).

За цим договором може бути поставлений газ власного авиробництва (газ видобутий на території України, та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (п. 1.3. договору в редакції додаткової угоди № 2).

Відповідно до п. 2.1. договору в редакції додаткової угоди постачальник передає споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 195,000 тис.куб.м у тому числі по місяцях (тис.куб.м):

Місяць Обсяг
Січень 65,000
Лютий 75,000
Березень 55,000
І кв.195,000

Постачальник передає споживачу з 01.04.2016 року по 30.04.2016 року (включно) газ обсягом до 15,0 тис.куб.м.

Згідно п. 3.1. договору в редакції додаткової угоди №3 постачальник передає споживачу газ у загальному потоці газу:

- у разі передачі газу власного виробництва у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу (далі ПСГ) у газотранспортну систем;

- у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, везений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пункті прийманняпередачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.2. договору в редакції додаткової угоди №3 встановлено, що споживач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає постачальнику належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі ненадання або несвоєчасного надання заявки споживачем, постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1. цього договору на відповідний місяць.

Обсяг поставки підтверджується постачальником шляхом надання оператору ГТС номінації на відповідний місяць поставки (розрахунковий період) в установленому чинним законодавством України порядку.

Приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимим відхиленням добових обсягів від середньодового не більше як ± 5.0 відсотків.

При наявності відступу від середньодової норми постачальником і споживачем установлюється нерівномірна подача газу за взаємно узгодженими графіками (п. 3.3. договору).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4. договору).

У відповідності до 3.5 договору в редакції додаткової угоди № 3 не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику:

- Завірену копію акта надання послуг з розподілу/транспортування природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором ГРМ/ГТС; до копії акту споживач за підписом уповноваженої особи надає інформацію стосовно детальної розбивки кількості газу, зазначеної в акті, за категоріями (в т.ч. за цим договором);

- Підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці, його фактичні ціна та вартість.

У відповідності до п. 5.1. договору в редакції додаткової угоди регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, атакож податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністів України від 01.10.2015 № 758 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 234.

Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж становить 1 770,74 грн., крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати з ПДВ 2 124,89грн. (п. 5.2. договору в редакції додаткової угоди №3).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно із п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимигою прро захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 10.3 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатки сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 року до 30.04.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12 договору в редакції додаткової угоди).

На виконання умов договору позивачем у період з січня по квітень 2016 року поставлено відповідачу газ на загальну суму 295 674,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с 26-29).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач розрахувався за отриманий природний газ у повному обсязі, але з порушенням строку, встановленого пунктом 6.1 договору, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки (а.с. 30-34), сальдова відомість та довідка по операціях позивача з відповідачем (а.с.35, 36).

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 29 871,08 грн., 3% річних - 3 246,65 грн. та інфляційні втрати - 10 870,68 грн., що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 29 871,08 грн. за період з 26.02.2016 по 25.11.2016.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікованої ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, судом встановлено, що сума пені за період з 26.02.2016 по 25.11.2016 становить 29 871,08 грн.

Одночасно з цим, суд приймає до уваги, що відповідач просить суд зменшити розмір пені, оскільки Підприємство об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих є єдиним підприємством у м. Кривий Ріг, яке забезпечує робочі місця для осіб з інвалідністю по зору та інших нозологій. Основною метою діяльності підприємства є соціальна, медична та трудова реабілітація осіб з інвалідністю, праця яких не є конкурентноспроможною на ринку праці. На підприємстві працюють 165 працівників, з них 95 осіб з інвалідністю, що складає 57 % загальної кількості працівників.

Несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідачем допущено з причин скрутного фінансового стану підприємства, що підтверджується звітами про фінансовий стан.

Також відповідач зазначає, що зобов`язання зі сплати вартості природного газу, отриманого з 01.01.2016 по 31.04.2016 відповідачем виконано в повному обсязі.

Розглянувши подану заяву відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, слід дійти висновку, що за змістом вказаних статей зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а не обов`язком. Крім того, за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17).

При цьому, стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має штрафний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора у випадку надмірно великих санкцій.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а прострочення виконання зобов`язання по договору незначне, суд, забезпечуючи майновий баланс інтересів сторін, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача, зменшити розмір пені на 90 % та стягнути з відповідача 2 987,11 грн.

В частині стягнення пені у сумі 26 883,97 грн. слід відмовити.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних, що підлягають до стягнення за період з 26.02.2016 по 22.01.2017 становлять 3 246,65 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з лютого 2016 року по 2018 року становлять 5 287,22 грн.

Посилання відповідача на Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" судом не приймаються з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 2 Закону встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно зі ст. 3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 3 Закону, учасниками процедури врегульовані заборгованості (яка включає в себе і списання заборгованості) є теплопостачальні підприємства, включені до реєстру.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Однак матеріали справи не містять доказів, що відповідач має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії та те, що відповідач є теплопостачальною організацією.

Статтею 3 Закону встановлено, що списання заборгованості згідно частини 3 статті 7 Закону України є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до статті 1 Закону; дія Закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до статті 2 Закону; учасниками процедури врегулювання заборгованості (у тому числі - процедури списання) є підприємства та організації, включені до реєстру - стаття -1 Закону; для участі у процедурі списання, підприємства та організації мають бути включені до реєстру - стаття 3 Закону.

Матеріали страви не місять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування частини 3 статті 7 Закону є неправомірним.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 2 987,11 грн. пені, 3 246,65 грн. 3% річних 10 870,68 грн. - інфляційних втрат.

В частині стягнення пені у сумі 26 883,97 грн. слід відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих про стягнення 43 988,41 грн. за Договором постачання природного газу - задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (50072, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Шмідта, 6, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 2 987, 11 грн. пені, 3 246,65 грн. 3% річних, 10 870,68 грн. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору - 2 102,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Підприємства об`єднання громадян Криворізьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (50072, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Шмідта, 6, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) пені у сумі 26 883,97 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений статтею 256 ГПК України.

Повне рішення складено 06.08.2020

Суддя Н.Г. Назаренко