ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 серпня 2020 року Справа № 903/123/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс"

до відповідача: фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни

про стягнення 12486,60 грн.

суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Хвищук Н.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Коляда Д.І., довіреність №б/н від 10.03.2020

від відповідача: н/з

встановив: товариство з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни про стягнення 12486,60 грн., з них 10000 грн. основна заборгованість, 1446,16 грн. - інфляційні втрати, 1040,44 грн. - 3% річних. Крім того, зазначає, що у зв`язку із розглядом справи судом позивач очікує понести судові витрати у сумі 6000грн., які просить стягнути з відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано в повній мірі умови договору-заявки на міжнародне перевезення вантажу №07-05/2018 від 07.05.2018, в частині оплати послуг з перевезення.

Ухвалою суду від 19.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 11.03.2020.

Ухвалою суду від 11.03.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 08.04.2020. Здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача - ФОП Антонюк Валентину Михайлівну про розгляд справи по суті.

Ухвала суду від 11.03.2020 отримана відповідачем 18.03.2020, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення №279 (а.с.36).

Однак вимог ухвал суду від 19.02.2020 та від 11.03.2020 відповідач не виконав, відзив не подав.

Ухвалою суду від 08.04.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 06.05.2020.

Ухвалою суду від 06.05.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 10.06.2020.

У зв`язку із підтвердженням захворювання працівника Господарського суду Волинської області коронавірусом COVID-19 з 09.06.2020 приміщення суду було закрито для сторін та їх представників з метою проведення дезінфекції і профілактичних заходів. Судові засідання не проводились. З 16.06.2020 роботу суду було відновлено у звичайному режимі із дотриманням окремих карантинних обмежень, зокрема, маскового режиму, температурного скринінгу, обмеженого доступу відвідувачів суду.

Враховуючи, що відпали обставини, які унеможливили проведення судового засідання 10.06.2020, ухвалою суду від 18.06.2020 розгляд справи по суті було призначено на 22.07.2020.

Ухвалою суду від 22.07.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 12.08.2020. Постановлено здійснити офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача - фізичну особу-підприємця Антонюк Валентину Михайлівну про дату та час розгляду справи.

Ухвалу суду від 22.07.2020 відповідач отримала 28.07.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №169.

Строк подачі відзиву-по 05.08.2020.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Однак, відповідач вимог ухвал суду від 19.02.2020 та від 11.03.2020 не виконала, відзив не подала, хоча була належним чином повідомлена про наявність відповідного спору. З інформацією про рух позовної заяви міг ознайомитися на сайті господарського суду, в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Оскільки відповідач не скористалася правом подати відзив, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд -

встановив:

07.05.2018 між ТОВ "Негабарит - Сервіс" (перевізник) та ФОП Антонюк Валентиною Михайлівною (експедитор) було укладено договір-заявку на міжнародне перевезення вантажу №07-05/2018 від 07.05.2018 (а.с. 5) (далі - Договір-заявка).

Відповідно до умов договору-заявки ТОВ "Негабарит - Сервіс" взяв на себе зобов`язання надати ФОП Антонюк В.М. послуги з організації перевезення вантажу, за маршрутом: Карное, Франція - с.Дмитровичі, Мостирський район, Львівська область, Україна.

Відповідно до п.1 Договору-заявки сторони погодили, що перевезення здійснюється по експортній декларації та ЦМР.

Згідно п.3 Договору-заявки встановлено, що по факту надання транспортних послуг по факту надання транспортних послуг сторони складають та підписують акт здачі-прийняття робіт (надання послуг). У випадку, якщо відправлений перевізником експедитору Акт виконаних робіт (надання послуг) ним не підписаний та не опротестований (заперечений) на протязі 7 банківських днів з моменту отримання його експедитором, він рухається прийнятим без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.

Згідно п. 6 договору-заявки даний Договір-заявка діє до повного виконання сторонами зобов`язань по даному договору-заявці в повному об`ємі.

На виконання договору-заявки позивач виставив та направив відповідачу рахунок на оплату №573 від 14.05.2018 та акт надання послуг №542 від 14.05.2018 на суму 65656 грн., який не підписаний відповідачем (а.с.6-7).

Акт надання послуг №542 від 14.05.2018 не опротестований (заперечений) відповідачем на протязі 7 банківських днів з моменту його отримання, а тому згідно п. 3 Договору-заявки рахається прийнятим без змін та підлягає оплаті в повному обсязі.

Судом встановлено, що перевезення за даним договором-заявкою виконане, товар відвантажений, що підтверджується товарно-транспортними накладними: CMR №0000882 (а.с. 8).

Крім того, ФОП Антонюк В.М. здійснила часткову оплату за послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні на загальну суму 55656грн.

19.11.2019 ТОВ "Негабарит-Сервіс" направив на адресу ФОП Антонюк В.М. претензію на суму10000грн., проте відповідачем заборгованість не оплатичена (а.с. 9-10).

Отже, судом досліджено та встановлено, що договір-заявка є виконаним зі сторони перевізника - ТОВ "Негабарит - Сервіс" і частково виконана зі сторони експедитора - ФОП Антонюк В.М.

У ч. 1ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі ГК України) зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору-заявки на міжнародне перевезення вантажу №07-05/2018 від 07.05.2018., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір-заявка є договором про перевезення вантажу.

Згідно ч. 1 ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення і видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до договору-заявки вартість перевезення складає 2100 Євро з ПДВ по курсу НБУ на дату доставки вантажу на митницю призначення (а.с.5).

Як вбачається з товарно-транспортної накладної ЦМР №0000882 датою доставки вантажу на митницю вказано 13.05.2018 (а.с.8).

Офіційний курс євро за даними НБУ станом на 13.05.2020 становить 31,1110 грн.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення основного боргу підставна в сумі 9677,10грн. (2100євро * 31,1110 (курс євро станом на 13.05.2018) = 9677,10).

Різниця в сумі 322,90 грн. (10000-9677,10 = 322,90) основного боргу є безпідставно заявленою та необгрунтованою.

Щодо вимог про стягнення із відповідача інфляційних втрат в сумі 1446,16грн. та 3% річних в сумі 1040,44 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до договору-заявки вартість перевезення складає 2100 Євро з ПДВ по курсу НБУ на дату доставки вантажу на митницю призначення (а.с.5).

Як вбачається з товарно-транспортної накладної ЦМР №0000882 датою доставки вантажу на митницю вказано 13.05.2018 (а.с.8).

Офіційний курс євро за даними НБУ станом на 13.05.2020 становить 31,1110 грн.

Однак при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивач враховує курс НБУ станом на 14.05.2018 (курс Євро - 31,2647грн.) щодо основного боргу, а не станом на 13.05.2018, як це передбачено договором-заявкою.

Тому правомірним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних з суми основної заборгованості 65333,10грн.(2100Євро * 31,1110 (курс станом на 13.05.2018) = 65333,10).

Суд, провів власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Таким чином, підставні до стягнення з відповідача 3% річних в сумі - 1023,58грн.

Різниця в сумі 16,86 грн. (1040,44-1023,58 = 16,86) 3% річних заявлена позивачем є безпідставною та необгрунтованою.

Інфляційні втрати за період з 15.05.2018 по 01.01.2020 складають 1764,07 грн. Проте, до стягнення підлягає заявлена позивачем сума 1446,16 грн., оскільки при перевірці розрахунку, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Щодо стягнення з відповідача 3898 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Згідно з ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно п. 6.3 постанови Пленуму ВГС України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

До матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги від 24.02.2020, підписаний між адвокатом Коляда Д.І. та ТОВ «Негабарит-Сервіс», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1175, акт приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2020 на суму 3898грн. та квитанція №55 від 31.03.2020 на суму 3898 грн. (а. с. 30-31, 53-54).

Відповідно до статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 ГПК України, питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2020 нараховано 3898 грн. витрат на правову (правничу) допомогу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем до відшкодування витрати відповідають наданому адвокатом обсягу послуг, враховуючи критерій реальності таких витрат, а тому мають бути задоволені пропорційно до задоволення позовних вимог.

Зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає розподілу між сторонами, передбачений ст. 126 ГПК України, за клопотанням іншої сторони. У встановлений ГПК України строк таке клопотання не заявлено.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням докази, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, беручи до уваги наявні в матеріалах докази, укладення між сторонами Договору-заявки, надання позивачем на виконання його умов послуг перевезення, та не проведення відповідачем при цьому всіх належних розрахунків і платежів, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 12146,84 грн., з них: основного боргу в сумі 9677,10 грн., 3 % річних в сумі 1023,58 грн. та інфляційні втрати в сумі 1446,16 грн. У задоволенні позовних вимог на суму 339,76 грн., з них: 322,90грн. основного боргу та 16,86грн. 3 % річних, слід відмовити через безпідставність та необґрунтованість.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2044,80грн. судового збору (12146,84*2102/12486,6 = 2044,80грн.) та 3791,93 грн. (12146,84*3898/12486,6= 3791,93) витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 237-238, 239, 240-241, 331 Господарського процесуального кодексу України,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Негабарит-Сервіс" (Волинська область, Ковельський р-н., смт. Люблинець, вул. Заводська, 7А, ) 12146,84 грн. (дванадцять тисяч сто сорок шість гривень вісімдесят чотири копійок), з них: 9677,10 грн. основної заборгованості, 1446,16 грн. інфляційних втрат, 1023,58 грн. процентів річних та 2044,80грн. (дві тисячі сорок чотири гривні вісімдесят копійки) сплаченого позивачем судового збору та 3791,93 грн. (три тисячі дев`яносто одна гривня дев`яносто три копійки) витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 339,76 грн., з них: 322,90 грн. основного боргу та 16,86 - 3% річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

14.08.2020

Суддя А. С. Вороняк