ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/373/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.04.2020, суддя в І інстанції Адаховська В.С., повний текст якої складено 17.04.2020 в м. Миколаєві

у справі № 915/373/20

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ РАДІАН"

про: стягнення 2 039 875,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ РАДІАН" (далі - ТОВ "НВФ РАДІАН") про стягнення 2 039 875 грн. дійсної (ринкової) вартості майна пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ "НВФ РАДІАН".

У квітні 2020 року позивач в порядку ст. ст. 136-139 ГПК України подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ТОВ "НВФ РАДІАН" у межах ціни позову 2 039 875 грн. без обмеження та/або позбавлення права користування цим майном, а саме: нежитловий об`єкт, що складається із Літ. Я-2 загальною площею 1472,2 кв.м, літ. Ю-1 загальною площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена заява обґрунтована тим, що 14.09.2006 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради зареєстровано ТОВ "НВФ РАДІАН", з метою забезпечення діяльності якого засновниками було створено статутний фонд за рахунок їхніх внесків, який 100% сформовано на момент реєстрації товариства. Одним із засновників товариства був ОСОБА_1 із часткою у статутному фонді 33,33 %. На підставі заяви ОСОБА_1 , рішенням загальних зборів ТОВ "НВФ РАДІАН", оформленим протоколом № 23 від 19.11.2018, його виведено зі складу засновників товариства з 19.11.2018.

31.01.2019 заявник поштовим відправленням отримав від ТОВ "НВФ РАДІАН" фінансовий звіт суб`єкта малого підприємства та бухгалтерську довідку, відповідно до змісту якої відповідач повідомив позивача, що доля його частки на момент виходу зі складу учасників ТОВ "НВФ РАДІАН" дорівнює нулю. Однак, ТОВ "НВФ РАДІАН" має у власності нежитлові будівлі, які складаються із: літ.Я-2 загальною площею 1472,2 кв.м., літ.Ю-1 загальною площею 58,8 кв.м., що підтверджується доданим до заяви витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.03.2020. Вказане майно було придбане ТОВ "НВФ РАДІАН" у період виконання позивачем обов`язків директора товариства і його вартість складає 6 120 240 грн. Виходячи з того, що позивач має право на 33,33 % частки у статному фонді товариства, відповідач зобов`язаний сплатити на його користь вартість належної йому частки майна в сумі, яку він оцінює в 2 039 875 грн.

Позивач вважає, що відповідач намагається уникнути сплати належної йому частки, тому у фінансовому звіті не відображає дійсну вартість об`єктів нерухомості, що свідчить про готовність відповідача вдаватися до незаконних дій з метою приховування вказаних об`єктів нерухомості та їх дійсної вартості з тим, щоб не виконувати зобов`язання зі сплати належної йому частки у майні товариства. У позивача є підстави вважати, що станом на день звернення до суду з цією заявою є обґрунтовані ризики того, що відповідач здійснить дії, щоб на момент винесення рішення отримати кошти з підприємства було неможливо, у тому числі здійснить відчуження належного йому майна, внаслідок чого у разі задоволення позову виконання рішення буде неможливим, а права та інтереси позивача порушені.

Також заявник зазначав, що накладення арешту на майно боржника не завдасть шкоди та збитків відповідачу та не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплати податків тощо, а лише обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам до моменту виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.04.2020 у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що подана позивачем заява про забезпечення позову, за своїм змістом, зводиться лише до припущень щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення та не містить жодних належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 ГПК України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ТОВ "НВФ РАДІАН" у межах ціни позову 2 039 875 грн. без обмеження та/або позбавлення права користування цим майном, а саме: нежитловий об`єкт, що складається із Літ. Я-2 загальною площею 1472,2 кв. м, літ. Ю-1 загальною площею 58,8 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скаржник вважає висновки суду викладені в оскаржуваній ухвалі необґрунтованими з підстав не з`ясування судом обставини, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржник вказує те, що з метою приховування майна, за рахунок вартості якого можливе визначення та стягнення вартості частки позивача у статутному капіталі відповідача, останній вчинив активні незаконні дії, а саме склав та подав недостовірний фінансовий звіт у якому не відобразив наявні у нього об`єкти нерухомості та їх дійсну вартість, що свідчить про умисне приховування цих об`єктів нерухомості з метою унеможливлення захисту позивачем своїм майнових прав. Викривлення статистичної звітності та надання позивачу недостовірної інформації про розмір частки це умисна активна незаконна поведінка, направлена на недопущення захисту позивачем своїх порушених майнових прав. У разі незабезпечення даного позову відповідачу достатньо буде здійснити відчуження (переоформлення права власності) належних йому об`єктів нерухомості і в такому випадку позивач не зможе захистити або поновити свої права, оскільки у разі продажу майна відповідача чи іншим способом переоформлення права власності (в тому числі виведення майна шляхом створення нового підприємства), відсутній правовий механізм повернення цього майна до попереднього стану, що унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, надіслані відповідачем фінансовий звіт та бухгалтерська довідка, якими завідомо приховано відомості про дійсний розмір частки позивача у майні товариства, являються саме тими обґрунтованими доказами, що свідчать про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Відповідач зазначає, що у заяві щодо забезпечення позову та апеляційній скарзі позивач не навів жодної дійсної обставини, яка може свідчити, що відповідач здійснює дії спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Відповідно до норм діючого законодавства обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 ст. 270 ГПК передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 136 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Разом з тим, положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням необхідності такого забезпечення у контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

За умовами ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

За приписами частини 3 статті 137 ГПК України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ГПК України, не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони:

1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору;

2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства;

3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства;

4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору. Наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 у справі № 911/527/19.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має оцінити правомірність доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, який застосовує господарський суд, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких його вжито. Оцінку такої відповідності здійснює господарський суд, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із вартістю майна, на яке вимагається накласти арешт, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів під час виконання у разі задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів оскарження, предметом судового розгляду у даній справі є вимога ОСОБА_1 до ТОВ "НВФ РАДІАН" про стягнення 2 039 875 грн. дійсної (ринкової) вартості майна пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ "НВФ РАДІАН". Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів у відповідному розмірі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що застосування заходу забезпечення позову, який просить вжити позивач, безпосередньо пов`язано із предметом позову.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "НВФ РАДІАН" про стягнення 2 039 875 грн. з тих підстав, що на підставі заяви позивача рішенням загальних зборів ТОВ "НВФ РАДІАН", оформленого протоколом № 23 від 19.11.2018, його було виведено зі складу засновників товариства з 19.11.2018, але всупереч вимогам ст. 148 ЦК України та ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» не отримав при виході із товариства виплати вартості частини майна, що є пропорційною його частці у статутному капіталі товариства, що свідчить про наявність зв`язку між заявленим позивачем заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача у межах заявлених позовних вимог і предметом спору, про співмірність та адекватність заходів позовним вимогам. Застосування заходу забезпечення позову гарантуватиме у майбутньому виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з мотивами відмови у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову, наведеними місцевим судом в оскаржуваній ухвалі, з огляду на таке.

Так, як вбачається з матеріалів оскарження, відповідно до статуту ТОВ "НВФ РАДІАН", зареєстрованого 14.09.2006р., ОСОБА_1 був засновником товариства, із часткою у статутному фонді 33,33%. Рішенням загальних зборів ТОВ "НВФ РАДІАН", оформленим протоколом № 23 від 19.11.2018, згідно з поданою заявою ОСОБА_1 було виведено зі складу засновників товариства з 19.11.2018. Відповідно до змісту бухгалтерської довідки ТОВ "НВФ РАДІАН", враховуючи дані Балансу і Звіту про фінансові результаті за 2018 рік, доля частки ОСОБА_1 на момент виходу зі складу учасників ТОВ "НВФ РАДІАН" дорівнює нулю. Водночас, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 204068161 від 13.03.2020 ТОВ "НВФ РАДІАН" є власником нежитлових будівель, які складаються із: літ.Я-2 загальною площею 1472,2 кв.м., літ.Ю-1 загальною площею 58,8 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна (ринкова) вартість яких станом на 25.03.2020 складає 6 120 240 грн., що підтверджується звітом № 108/03-20 про незалежну оцінку цих нежитлових будівель, виконаним ТОВ «Незалежний центр оцінки експертизи та аналітики «Пи Кан». Наведене дає підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача в межах заявлених позовних вимог, можливе утруднення або унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення майна, наявного у відповідача, на момент ухвалення рішення у даній справі.

Таким чином, встановивши зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов до передчасних висновків щодо недоведеності позивачем обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки складені відповідачем фінансовий звіт та бухгалтерська довідка, в яких відсутні відомості про дійсний розмір частки позивача у майні товариства, є саме тими обґрунтованими доказами, що свідчать про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність в даному випадку підстав для задоволення заяви про забезпечення позову є помилковим, з огляду на те що без вжиття заходів забезпечення позову у даній справі існує суттєвий ризик того, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволенні позовних вимог за пред`явленими позовними вимогами стане неможливим, а ефективний захист або поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, може бути суттєво ускладненим у випадку перереєстрації права власності на спірне нерухоме майно на інших осіб, зважаючи на реальну можливість подальшого відчуження об`єктів спірного нерухомого майна його фактичним власником - ТОВ "НВФ РАДІАН" на користь третіх осіб до завершення розгляду майнового спору про стягнення 2 039 875 грн. дійсної (ринкової) вартості майна пропорційно частці позивача у статутному капіталі ТОВ "НВФ РАДІАН".

При цьому колегія суддів враховує, що застосування заходу забезпечення позову, який просить вжити позивач, тимчасово унеможливлює лише відчуження спірного нерухомого майна та не має своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності відповідача та спрямоване на запобігання ймовірним порушенням прав позивача та забезпечує збалансованість інтересів сторін. До того ж, зазначений позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно боржника не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам до моменту виконання рішення суду.

Колегія суддів зазначає, у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Застосування такого заходу забезпечення позову до вирішення спору судом у даній справі відповідає предмету заявленого позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті позовних вимог.

Згідно статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали господарського суду Миколаївської області від 17.04.2020 у справі № 915/373/20 із прийняттям нового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з урахуванням ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 136, 137, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.04.2020 у справі № 915/373/20 скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "НВФ РАДІАН" (54018, м. Миколаїв, провулок Південний, буд. 32, ), у межах ціни позову 2 039 875 грн. без обмеження та/або позбавлення права користування цим майном, а саме: нежитловий об`єкт, що складається із Літ. Я-2 загальною площею 1472,2 кв.м, літ. Ю-1 загальною площею 58,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ РАДІАН" (54018, м. Миколаїв, провулок Південний, буд. 32, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.08.2020.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Поліщук Л.В.

Філінюк І.Г.