РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2020 р.Справа № 910/4739/20

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "АВМ"

про стягнення 28 400 000 грн,

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" звернулось до Господарського суд міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "АВМ" про стягнення 28 400 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням відповідачем коштів у розмірі 28 400 000,00 грн, перерахованих позивачем у якості передоплати за природній газ, який не був поставлений відповідачем.

Ухвалою від 14.04.2020 р. позовну заяву залишено без руху, встановлено строк і спосіб усунення виявлених недоліків.

30.04.2020 р. від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 08.05.2020 р. відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26.05.2020 р.

Ухвалою суду від 26.05.2020 р. сторін викликано у підготовче засідання на 24.06.2020 р.

Протокольною ухвалою від 24.06.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.07.2020 р.

У судове засідання на 22.07.2020 р. представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв, клопотань від відповідача через відділ діловодства суду не надходило.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 22.07.2020 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (надалі - позивач) відповідно до платіжних доручень № 676 (275850672) від 20.01.2017 р., № 677 (275852785) від 20.01.2017 р., № 22111 від 24.01.2017 р., № 22191 від 25.01.2017 р., № 22118 від 26.01.2017 р., № 22126 від 02.02.2017р., № 22128 від 03.02.2017 р., № 22129 від 03.02.2017 р., № 22130 від 03.02.2017 р., № 22131 від 07.02.2017 р., № 22134 від 09.02.2017 р., № 22135 від 10.02.2017 р., № 22136 від 13.02.2017 р., № 22154 від 10.03.2017 р., № 22165 від 22.0.2017 р., № 22169 від 29.03.2017 р. було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова група «АВМ» (надалі - відповідач) грошові кошти в сумі 28 400 000,00 грн, з призначенням платежу «Сплата за природний газ згідно договору № 19-01/17 від 19.01.2017 р, рах № 200117/1 від 2001.2017 р. в т.ч. ПДВ 20% 316666,67 грн».

Позивач зазначає, що у договірних відносинах з відповідачем він не перебуває, усних домовленостей стосовно істотних умов договору щодо предмету договору у позивача з відповідачем не було, у встановленому законом формі не укладено.

Позивач звертався до відповідача з претензією №15/1-2107 від 11.09.2019 про повернення безпідставно отриманих відповідачем коштів, проте така претензія залишилась без відповіді. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача 28 400 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Виходячи з системного аналізу зазначеної норми, суд дійшов висновку, що зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої; 2) відсутність для цього правових підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. ст. 205, 207 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Водночас, відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин укладення між сторонами договору про поставку товарів, робіт та послуг загальною вартістю 28 400 000,00 грн у будь-який із передбачених законом спосіб, а саме шляхом підписання письмового договору або шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами.

Водночас, за приписами ст. ст. 640, 642, 646 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Таким чином, дії позивача щодо надіслання відповідачу платіжних доручень, та сплата відповідних сум за цими платіжними дорученнями, не засвідчують ані обставин надіслання пропозиції укласти договір, ані обставин його укладення, адже договір вважається укладеним саме з моменту надання повної і безумовної відповіді на пропозицію.

Жодні дії сторін вказаного спору, у тому числі і перерахування позивачем відповідачу коштів, не свідчать про те, що сторони робили одна одній пропозиції укласти договір та, відповідно, надавали на таку пропозицію повну і безумовну відповідь.

Отже, суд дійшов висновку, що перерахування позивачем на рахунок відповідача коштів у загальному розмірі 28 400 000,00 грн. є помилковим, оскільки здійснено без достатньої правової підстави, а відповідним чином проведені платежі не породжують для відповідача жодних обов`язків з постачання товарів/надання робіт та послуг тощо.

З огляду на викладене, враховуючи обставини відсутності між сторонами будь-яких господарських правовідносин, як правових підстав для виникнення у позивача обов`язку по перерахуванню відповідачу 28 400 000,00 грн., в тому числі у якості оплати вартості послуг/матеріалів тощо, суд дійшов висновку, що відповідач є особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України, і, як наслідок, зобов`язана повернути позивачу це майно кошти у розмірі 28 400 000,00 грн.

Пунктами 1.24, 1.23 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі.

Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

У відповідності до пунктів 1.4, 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, помилкове списання/зарахування коштів - списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

Кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, доводів і тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, а відтак, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова група "АВМ" (03039, м. Київ, пров. Голосіївський, 17; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Донецькоблгаз" (84300, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, 1; ) 28 400 000 (двадцять вісім мільйонів чотириста тисяч) грн 00 коп та 426 000 (чотириста двадцять шість тисяч) грн 00 коп. судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зеленіна