ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 Справа № 917/510/20

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ПАТ «Рижівський гранітний кар`єр», Код , Юридична та поштова адреса: 39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Горького, 151

до TOB «Шляхбудмонтаж», Юридична адреса: 39630, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Ярмаркова, 7-Д

про стягнення 11 280,00грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Рижівський гранітний кар`єр» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до TOB «Шляхбудмонтаж» про стягнення надлишково сплачених коштів в розмірі 11 280,00грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що за умовами договору про надання послуг № 5 від 03.03.2017 року був встановлений обов`язок замовника (позивача) частково здійснити попередню оплату за послуги, що і було здійснено його підприємством. При цьому, механізми та послуги його підприємству відповідачем не були надані і не були повернуті грошові кошти, які є переплатою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2020р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 30.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Ухвала суду від 30.03.2020, яка направлялися за адресою місцезнаходження Відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду 09.04.2020 із поштовою відміткою "за закінченням строку зберігання".

Суд зазначає, що згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018р. у справі №910/177797/17.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Таким чином, строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву, з урахуванням положень пункту 4 розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України, в редакції Закону України №731-ІХ від 18.06.2020, сплив 06.08.2020 року, із закінченням 20 денного строку на продовження процесуальних строків.

Станом на 10.08.2020 року відповідач відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не подав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

В зв`язку з установленням карантину на усій території України, для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхбудмонтаж» з однієї сторони та Публічне акціонерне товариство «Рижівський гранітний кар`єр» з другої сторони, уклали Договір № 5 про надання послуг від 03.03.2017 року.

Згідно п.1.1. виконавець зобов`язується надати послуги механізмів, які замовив Замовник, а Замовник прийняти і оплатити на умовах і в строки, встановлені цим договором.

Розділ 2 Договору регулює вартість робіт та порядок проведення розрахунків між сторонами.

П.2.2. передбачає, що всі розрахунки по цьому Договору здійснюються Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця в наступному порядку:

2.2.1. протягом 3 (трьох) банківських днів з дня виставлення рахунку Виконавцем Замовник зобов`язаний здійснити передоплату в розмірі 50% від вартості послуг, що надаються за цим договором. У випадку, якщо механізми, замовлені Замовником, будуть йому надані, але з причини будь-яких обставин Замовник ними не скористається, сума передоплати поверненню не підлягає.

2.2.2. Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється на підставі виставленого Виконавцем письмового рахунку згідно акту (ів) прийняття наданих послуг, підписаного уповноваженими представниками Сторін, протягом 7 (семи) банківських днів з моменту його підписання.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору № 5 про надання послуг від 03.03.2017 року його підприємством на користь відповідача були здійснені такі оплати: 20.03.2017 року - 20 000,00 грн.; 23.03.2017 року - 10 000,00 грн.; 24.03.2017 року - 10 000,00 грн.; 30.03.2017 року - 10 000,00 грн.; 31.03.2017 року-4 000,00 грн.; 03.04.2017 року - 3 000,00 грн.; 07.04.2017 року - 4 000,00 грн.; 10.04.2017 року - 4 000,00 грн.; 11.04.2017 року - 6 000,00 грн.; 12.04.2017 року-24 628,00 грн.; 18.04.2017 року - 1 000,00 грн.; 18.05.2017 року - 10 000,00 грн.; 23.05.2017 року - 5 060,00 грн.; 26.05.2017 року-5 000,00 грн.; 29.05.2017 року - 5 000,00 грн.; 01.06.2017 року - 3 000,00 грн., всього у розмірі 124 688,00 грн.

В підтвердження цього позивач надав банківські виписки по особовим рахункам за період з 20.03.2017 по 01.06.2017 року.

За твердженнями позивача, згідно акту наданих послуг № 11 від 28.04.2017 року Виконавцем було виконано роботи (надано послуги) на загальну суму 54 000 грн. (в тому числі ПДВ 9 000 грн.); згідно акту наданих послуг № 14 від 31.05.2017 року Виконавцем було виконано роботи (надано послуги) на загальну суму 59 408 грн. (в тому числі ПДВ 9 901,33 грн.). Всього по вищезазначених актах наданих послуг (виконаних робіт) було надано послуг на загальну суму 113 408,00 гривень.

Тобто, за даними позивача, на виконання договору його підприємством на користь відповідача було здійснено оплату у більшому обсязі, переплачена складає 11 280,00 грн., що додатково було визнано відповідачем по справі та підтверджено актом звіряння взаєморозрахунків станом на 28.02.2019 року.

З метою досудового врегулювання спору 20.08.2019 року за вихідним № 196/1 за юридичною адресою ТОВ «Шляхбудмонтаж» направлено претензію з вимогою про надання послуг нашому підприємству на суму переплати у розмірі 11280.00 грн. або ж, в разі неможливості надати послуги, про повернення зайво сплачених коштів, але вимога залишилася без задоволення та без належного реагування, так як відповідач її взагалі не отримав.

З огляду на те, що відповідач послуги не надав, зайво сплачені кошти не повернув, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користьнадлишково сплачені кошти в розмірі 11 280,00грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. п. 1, 2, 7 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи між сторонами укладено Договір № 5 про надання послуг від 03.03.2017 року, який договір регулює взаємовідносини сторін, що виникають при організації наданні послуг механізмів, які замовив Замовник та пов`язаних з цими послугами, та по здійсненню розрахунків за надані послуги.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм статей 901-903 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За умовами договору всі розрахунки по цьому Договору здійснюються Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця в наступному порядку:

Протягом 3 (трьох) банківських днів з дня виставлення рахунку Виконавцем Замовник зобов`язаний здійснити передоплату в розмірі 50% від вартості послуг, що надаються за цим договором. У випадку, якщо механізми, замовлені Замовником, будуть йому надані, але з причини будь-яких обставин Замовник ними не скористається, сума передоплати поверненню не підлягає.

Остаточний розрахунок між Сторонами здійснюється на підставі виставленого Виконавцем письмового рахунку згідно акту (ів) прийняття наданих послуг, підписаного уповноваженими представниками Сторін, протягом 7 (семи) банківських днів з моменту його підписання.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, на виконання умов Договору № 5 про надання послуг від 03.03.2017 року на користь відповідача здійснив такі оплати: 20.03.2017 року - 20 000,00 грн.; 23.03.2017 року - 10 000,00 грн.; 24.03.2017 року - 10 000,00 грн.; 30.03.2017 року - 10 000,00 грн.; 31.03.2017 року-4 000,00 грн.; 03.04.2017 року - 3 000,00 грн.; 07.04.2017 року - 4 000,00 грн.; 10.04.2017 року - 4 000,00 грн.; 11.04.2017 року - 6 000,00 грн.; 12.04.2017 року-24 628,00 грн.; 18.04.2017 року - 1 000,00 грн.; 18.05.2017 року - 10 000,00 грн.; 23.05.2017 року - 5 060,00 грн.; 26.05.2017 року-5 000,00 грн.; 29.05.2017 року - 5 000,00 грн.; 01.06.2017 року - 3 000,00 грн., всього у розмірі 124 688,00 грн.

Судом встановлено, що згідно акту наданих послуг № 11 від 28.04.2017 року Виконавцем було виконано роботи (надано послуги) на загальну суму 54 000 грн. (в тому числі ПДВ 9 000 грн.); згідно акту наданих послуг № 14 від 31.05.2017 року Виконавцем було виконано роботи (надано послуги) на загальну суму 59 408 грн. (в тому числі ПДВ 9 901,33 грн.). Всього по вищезазначених актах наданих послуг (виконаних робіт) було надано послуг на загальну суму 113 408,00 гривень.

Тобто, на виконання договору підприємством позивача на користь відповідача було здійснено оплату у більшому обсязі, ніж склала вартість наданих йому послуг, переплата складає 11 280,00 грн., що підтверджено актом звіряння взаєморозрахунків станом на 28.02.2019 року.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Суд встановив, що наданий відповідачем Акт звірки взаєморозрахунків станом на 28.02.19 підписаний обома сторонами і скріплений їхніми печатками та сума боргу відповідача в розмірі 11 280,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Договором було встановлено, що у випадку, якщо механізми, замовлені Замовником, будуть йому надані, але з причини будь-яких обставин Замовник ними не скористається, сума передоплати поверненню не підлягає.

Твердження позивача про те, що, не дивлячись на неодноразові звернення до відповідача, в тому числі і з претензією, механізми та послуги його підприємству так і не були надані, і не були повернуті грошові кошти, які є переплатою, відповідач не спростував.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

20.08.2019 року за вихідним № 196/1 за юридичною адресою ТОВ «Шляхбудмонтаж» позивачем направлено претензію з вимогою про надання послуг його підприємству на суму переплати у розмірі 11280.00 грн. або ж, в разі неможливості надати послуги, про повернення зайво сплачених коштів.

Доказів надання послуг позивачу на суму переплати у розмірі 11280.00 грн. або ж повернення зайво сплачених коштів матеріали справи не містять.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо надання послуг на виконання умов Договору № 5 про надання послуг від 03.03.2017 року та неповернення частини суми переплати, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 11280.00 грн. надлишково сплачених коштів обґрунтована та підлягає задоволенню.

Судовий збір у розмірі 2102,00 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбудмонтаж» (39630, м. Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 7-Д, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Рижівський гранітний кар`єр» (39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Горького, 151, ) - 11 280,00 грн надлишково сплачених коштів, 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.08.2020р.

Суддя Киричук О.А.