ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020. Справа № 917/863/20

м. Полтава

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКМ Монтаж", вул. Маршала Бірюзова, 15-А, м. Полтава, Полтавська область, 36014

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621

про стягнення грошових коштів

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СКМ Монтаж" (далі - позивач/ ТОВ "СКМ Монтаж") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - відповідач/ ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод") 37940,95 грн. , в тому числі 36828,96 грн. основного боргу, 180,44 грн. інфляційних втрат, 795,75 грн. пені та 135,80 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про надання послуг № 0456-СН від 24.12.2019.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.06.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на його необґрунтованість.

Рішення приймається в порядку ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2019 між позивачем (виконавець за договором) та відповідачем (замовник за договором) укладено договір № 0456-СН про надання послуг (далі - Договір, копія Договору - в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позивач протягом визначеного в Договорі строку зобов`язується надавати за плату послуги з технічного обслуговування і ремонту вогнегасників.

Згідно п. 1.3. Договору замовник зобов`язується прийняти належним чином надані послуги та оплатити їх в порядку та на умовах визначених даним договором.

Пунктом 2.3 Договору сторони погодили, що замовник зобов`язаний приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання акту здачі-приймання наданих послуг, якщо надані послуги відповідають умовам Договору, і оплачувати їх в розмірах і в строк, передбачені цим договором.

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу послуги з технічного обслуговування і ремонту вогнегасників на загальну суму 36828,96 грн., що підтверджується актами надання послуг № 17 від 24.02.2020 на суму 22554,96 грн. та № 43 від 26.03.2020 на суму 14274,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи. Вказані акти підписані обома сторонами без застережень.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки за надані послуги № 28 від 21.02.2020 року на суму 22 554,96 грн. та № 50 від 26.03.2020 на суму 14 274,00 грн. (копії рахунків - в матеріалах справи).

Розділом 4 Договору «Оплата послуг і порядок їх приймання» передбачено, що за надання передбачених Договором послуг Замовник виплачує виконавцю грошову суму у розмірах і в строк встановлених даним договором (п. 4.1). Здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 5 (п`яти) робочих днів після фактичного надання послуг (п. 4.2). Підписання акту здачі-приймання наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (п. 4.3). Оплата наданих виконавцем послуг здійснюється по факту виконаних послуг у термін 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг (п 4.4).

Позивач стверджує, що відповідач надані йому позивачем послуги на суму 36828,96 грн. не сплатив. В зв`язку з цим позивачем було направлено відповідачу претензію вих. № 03/04-01 від 03.04.2020. Копія вказаної претензії міститься в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не погасив.

Згідно п. 5.1 Договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

За порушення строків розрахунку встановлених цим договором замовник сплачує виконавцю неустойку у розмірі із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу, за кожний день прострочення (п. 5.3 Договору).

Керуючись умовами Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу:

- пеню на заборгованість по акту № 17 за період з 26.03.2020 по 21.05.2020 на суму 633,51 грн. та на заборгованість по акту № 43 за період з 26.04.2020 по 21.05.2020 у розмірі 162,24 грн.;

- 3% річних на заборгованість по акту № 17 за період з 26.03.2020 по 21.05.2020 на суму 105,38 грн. та на заборгованість по акту № 43 за період з 26.04.2020 по 21.05.2020 у розмірі 30,42грн.;

- інфляційні втрати на заборгованість по акту № 17 за квітень 2020 року на суму 180,44 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд стягнути з відповідача 36828,96 грн. основного боргу, 180,44 грн. інфляційних втрат, 795,75 грн. пені та 135,80 грн. 3% річних.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на те, що він вважає не закінченою поставку товару, оскільки згідно п. п. 4.1, 4.2 договору підтвердженням якості та комплектності товару з боку постачальника є сертифікат якості, паспорт якості, сертифікат відповідності, протокол узгодження якості.

Вказані заперечення суд до уваги не бере, оскільки предметом позову, що розглядається у даній справі є стягнення заборгованості за договором про надання послуг, яким не передбачено поставку товару. Вказані відповідачем п. п. 4.1 та 4.2 договору про надання послуг № 0456-СН від 24.12.2019 містять умови щодо оплати послуг і порядку їх приймання, а не вимоги до якості та комплектності товару, як стверджує відповідач.

Оскільки відповідачем акти надання послуг підписано без застережень, у суду відсутні підстави вважати, що виконані позивачем послуги були неякісними.

Крім цього, відповідач у відзиві заперечує проти нарахування позивачем штрафних санкцій, посилаючись на те, що постановою Уряду України було введено надзвичайний стан, який являє собою форс-мажорну обставину і є підставою для не нарахування штрафних санкції протягом строку дії карантину на території України. Також відповідач зазначає, що ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" знаходиться в режимі простою, зупинив виробництво, скоротив працівників та в наслідок карантину повністю припинив господарську діяльність. На підтвердження вказаних обставин відповідачем жодних доказів не надано.

Щодо форс-мажорних обставин суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Тобто вказаною нормою дійсно встановлено, що введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України є форс-мажорною обставиною.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінет Міністрів України постановою від 11.03.2020 № 211 установив карантин на усій території України з 12.03.2020.

Проте, суд зазначає, що саме по собі оголошення Кабінетом Міністрів України карантину не має наслідком автоматичне припинення нарахування штрафних санкцій за невиконання договірних зобов`язань.

Так, зокрема ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідачем не надано доказів засвідчення торгово-промисловою палатою форс-мажорних обставин за зверненням відповідача.

Також суд звертає увагу, що сторонами в Договорі не встановлено умов щодо форс-мажорних обставин, за яких не застосовується відповідальність за невиконання договірних зобов`язань.

Враховуючи викладене, вказані заперечення відповідача судом до уваги не беруться.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами для виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що відповідач за надані позивачем послуги у встановлені в договорі строки не розрахувався. Сума заборгованості за виконані послуги становить 36828,96 грн.

Доказів, що спростовують вищевикладене, доказів сплати боргу відповідач суду не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.3 Договору за порушення строків розрахунку встановлених цим договором замовник сплачує виконавцю неустойку у розмірі із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу, за кожний день прострочення.

Враховуючи вказані норми та умови Договору позивач правомірно нарахував відповідачу пеню, річні та інфляційні втрати.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат суд встановив їхню правильність.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 180,44 грн. інфляційних втрат, 795,75 грн. пені та 135,80 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Крім цього, позивач у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Відповідач у відзиві заперечує зазначає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не відповідають принципу пропорційності та складності справи. Зокрема, відповідач вказує, що обґрунтована вартість представництва позивача у суді має складати 252,60 грн. При цьому, він посилається на середню місячну зарплату штатних працівників у Полтавській області, яка складає 10160 грн. за 160 год., тобто витрачені адвокатом 4 години робочого часу, на думку відповідача, мають коштувати саме 252,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати позивача на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду копії:

- договору про надання правової допомоги від 04.05.2020, укладеного між позивачем та адвокатом Нечитайло Людмилою Олексіївною;

- додатку № 1 до договору "Перелік послуг";

- попереднього розрахунку гонорару адвоката Нечитайло Л.О. від 04.05.2020 (додаток № 2 до договору);

- свідоцтва адвоката Нечитайло Л.О. про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1902;

- акту надання послуг № 1 від 21.05.2020.

Згідно ч. ч. 4, 5, 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно доказів поданих позивачем попередній розрахунок оплати витрат на правову допомогу склав 13000,00 грн., в тому числі:

- формування правової позиції та збір документів по справі - 3 години вартістю 1500,00 грн.;

- складання позовної заяви, виготовлення копій документів, надсилання позовної заяви - 1 послуга вартістю 4500,00 грн.;

- складання та підготовка процесуальних документів по справі - 6 послуг вартістю 2000,00 грн.;

- участь у судових засіданнях - 6 послуг вартістю 5000,00 грн.

Наданою позивачем копією акту надання послуг № 1 від 21.05.2020, який складено між позивачем та адвокатом Нечитайло Л.О. підтверджується виконання адвокатом послуг щодо формування правової позиції та збору документів по справі, а також складання позовної заяви, виготовлення копій документів, надсилання позовної заяви. Всього вартість наданих адвокатом послуг склала 6000,00 грн. Інші докази на підтвердження наданих адвокатом послуг позивачу в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, суд зазначає, що після порушення провадження у справі від позивача не надходило жодних клопотань, пояснень чи заперечень, судові засідання у справі не проводилися.

Таким чином, сума, яку згідно умов договору має сплатити позивач адвокату за професійну правничу допомогу по даній справі становить 6000,00 грн.

Щодо заперечень відповідача стосовно неспівмірності витрат позивача складності справи суд погоджується з тим, що враховуючи ціну позову, незначний обсяг доказів, складність спору, вартість витрат позивача на професійну правничу допомогу дійсно є завищеною.

Проте, вирахувана відповідачем у відзиві вартість послуг адвоката є занадто низькою.

Враховуючи складність справи та ціну позову, суд вважає, що співмірною є сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн.

Частиною 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищезазначене вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 4000 грн.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СКМ Монтаж" (вул. Маршала Бірюзова, 15-А, м. Полтава, Полтавська область, 36014; ) 36828 грн. 96 коп. основного боргу, 180 грн. 44 коп. інфляційних втрат, 795 грн. 75 коп. пені, 135 грн. 80 коп. 3% річних, 2102 грн. 00 коп. судового збору, 4000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С. Семчук