РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2020Справа № 910/7538/20
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант"

про відшкодування шкоди в розмірі 99 500,00 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант" в розмірі 99 500,00 грн., посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Зобов`язано Моторне (транспортне) страхове бюро України у строк до 03.07.2020 надати суду інформацію щодо наявності полісу обов`язкового страхування № АМ/005138228 цивільно-правової відповідальності особи при керуванні автомобілем ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 , на період коли сталося ДТП - станом на 12.12.2018 року, в якій зазначити якою страховою компанією виданий даний поліс; строк його дії; розміри лімітів відповідальності, розмір франшизи за вказаним полісом.

Зобов`язано Тростянецьке відділення поліції Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області (42600, Сумська область, Тростянецький район, м. Тростянець, вул. Благовіщенська, 34) в строк до 03.07.2020 надати суду копію автотехнічної експертизи, яку було проведено по матеріалам кримінального провадження відомості про яке внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2018 року за №0000432.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 09.06.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №018.

18.06.2020 на виконання вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 03.06.2020 на адресу суду від Моторно (транспортне) страхового бюро України надійшли документи.

30.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив.

13.07.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

27.07.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

03.04.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245003/4093/0000803 (далі - Договір страхування), відповідно до якого застраховано автомобіль марки Audi Q7, д.н. НОМЕР_2 .

Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до довідки Національної поліції України №117381 про дорожньо-транспортну пригоду, 12.12.2018 о 16:48 на дорозі Н-12 - Суми - Полтава, 59 км, 200 м сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , власник автомобіля - ОСОБА_3 та автомобіля марки Q7, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який є власником даного транспортного засобу.

14.12.2018 страхувальник звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №12558 від 20.08.2019 вартість відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку становить 1 150 494, 67 грн.

Відповідно до рахунку фактури ТОВ «Ауді - Центр Київ» №39071654 від 16.07.2019 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 993 859, 20 грн.

Страховик склав страховий акт №00282428 від 07.11.2019, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 993 859,20 грн.

12.11.2019 на виконання вимог договору страхування №245003/4093/0000803 від 03.04.2018 позивач здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ «Ауді - Центр Київ» в розмірі 993859, 20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №119442 від 12.11.2019.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Разом з тим слід відрізняти відносини які виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу і відносини на підставі договору обовґязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі першого договору при страховому випадку будуть мати місце відносини суброгоції, які регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а у другому - регресні відносини, які регулюються ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1191 ЦК України. Дані обставини впливають на визначення початку перебігу строку позовної давності і розміру стягнення грошових сум. Дана позиція зазначена у правових висновках Верховного суду України у справі №6-112цс13 від 25.12.2013 р.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Так, потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 застраховано у товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа Гарант" відповідно до полісу Серія АМ №5138228 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

Для досудового врегулювання спору мирним шляхом позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування №26429 (вих. № 6923) від 26.11.2019 р. на суму 993 859, 20 грн. та отримана відповідачем 02.12.2019 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

Відповідач вимогу не виконав.

В своєму відзиві №03/2721 від 25.06.2020 відповідач заперечує проти позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано доказів, які б встановлювали вину водія ( ОСОБА_2 ) транспортного засобу марки ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 при настанні 12.12.2018 о 16:48 на дорозі Н-12 - Суми - Полтава, 59 км, 200 м дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а сам шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 32. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Отже, у випадку заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, питання про її відшкодування вирішується за принципом вини.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №126/1439/17 обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 16.07.2018 №910/20412/16 для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, в першу чергу необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, відтак цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким названий вище громадянин був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 35 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 10 ст. 81 ГПК України, яка кореспондується з ч. 13 ст. 8 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 1.1., 1.9., 11.3., 12.1. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до довідки Національної поліції України №117381 про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 порушив п. 11.3. та п. 12.1. Правил дорожнього руху.

Відповідно до витягу з ЄДРСР від 12.12.2018 №0000432 12.12.2018 до Тростянецького ВП надійшло повідомлення прог те, що на автодорозі Н-12 -«Суми - Полтава» між населеними пунктами м. Тростянець та с. Боромля Тростянецького району трапилось ДТП. Виїздом на місце події встановлено, що 12.12.2018 близько 16 год 30 хв на 52 км автодороги Н-12 -«Суми - Полтава» водій автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 1993 р.н. не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , 1968 р.н. в результаті чого водія автомобіля ВАЗ 2108 ОСОБА_2 та пасажира автомобіля ВАЗ 2108, ОСОБА_4 , 1993 р.н. доставлено з тілесними ушкодженнями до Тростянецької ЦРЛ.

Відповідно до листа Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області вих.. №1652/68-2020 від 14.02.2020, керуючись п.2. ч.1 ст. 284 КПК України 30.08.2019 було винесено постанову про закриття кримінального провадження та виділено матеріали для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення. До адміністративної відповідальності ОСОБА_2 притягнутий не був, оскільки не було встановлено його місцезнаходження.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня постанова про закриття кримінального провадження від 30.08.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи зазначені докази, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо належних допустимих доказів, що підтверджують вину ОСОБА_2 у дорожньо - транспортній пригоді, яка сталася 12.12.2018 о 16:48 на дорозі Н-12 - Суми - Полтава, 59 км, 200 м за участю автомобіля марки ВАЗ 2108, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , власник автомобіля - ОСОБА_3 та автомобіля марки Q7, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який є власником даного транспортного засобу, а також причиново - наслідковий зв`язок вини ОСОБА_2 та шкодою, що завдана власнику автомобіля марки Q7, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Враховуючи положення абз. 2 ч. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування складає: 100 000,00 грн. (ліміт за майнову шкоду) - 500,00 грн. (франшиза) = 99 500,00 грн.

Оскільки, судом встановлено вину ОСОБА_2 в ДТП, яка сталася 12.12.2018 о 16:48 на дорозі Н-12 - Суми - Полтава, 59 км, 200 м та існування причинно - наслідкового зв`язку вини ОСОБА_2 та шкодою, що завдана власнику автомобіля марки Q7, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , а також те, що відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки Audi Q7, д.н. НОМЕР_2 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, а також тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч. 1, 3 ст. 74, ч.1 ст. 79 ст. 129, ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А, ) страхове відшкодування в розмірі 99 500 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий