СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2020 р. Справа № 922/812/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів" (вх.№1500 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2020 у справі №922/812/20 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Хотенцем П.В., повний текст рішення складено 18.05.2020)

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів", м.Запоріжжя, до Товариства з обмеженою відповідальністю Фабрика "Варіант", м. Харків,

про стягнення 35 571,78 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2020 року Акціонерне товариство "Запорізький завод Феросплавів" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фабрика "Варіант" 35 571,78 грн штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки № 690 від 08.10.2018.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.05.2020 у справі №922/812/20 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Фабрика "Варіант" на користь АТ "Запорізький завод Феросплавів" 11 109,76 грн штрафних санкцій та 656,50 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог враховуючи інтереси сторін, беручи до уваги переговори сторін щодо перенесення строків поставки товару, листування між позивачем та відповідачем щодо строків поставки та існування заборгованості.

Акціонерне товариство "Запорізький завод Феросплавів" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2020 у справі №922/812/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Скарга обґрунтована тим, що не визнавши позовні вимоги, відповідач у відзиві зазначив про телефонну розмову з колишнім співробітником заводу, однак у підтвердження своїх доводів відповідач не надав належних і допустимих доказів. Щодо листування між позивачем та відповідачем повідомляє, що у АТ «ЗФЗ» відсутні документи (листи, переписка), які підтверджують пропозицію або спробу домовитися про перенесення терміну поставки. Окрім того, як зазначає позивач, згідно з п.14.3. договору всі зміни та доповнення до даного договору будуть вважатися дійсними тільки в тому випадку, якщо вони вчинені і письмовій формі у вигляді додаткових угод до договору, підписані та скріплені їх печатками. Звертає увагу, що відповідач не здійснив всіх можливих зусиль до належного виконання своїх зобов`язань за договором, зокрема у разі дійсного існування обставин на які посилається відповідач (телефонна розмова про перенесення терміну поставки) не направив пропозицію укласти додаткову угоду про продовження строку поставки, як це передбачено в договорі поставки.

Крім того, зазначає, що судом не було враховано відповідь на відзив за вих.№18-37 від 22.05.2020 з додатком, в якій позивач повідомляв про свої пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем заперечень.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів" на рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2020 у справі №922/812/20 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк до 08.07.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 13.07.2020 для подання заяв, клопотань, тощо.

08.07.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6469), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що позивач заздалегідь отримав відзив на позов, ухвалу про перерву у судовому засіданні від 14.04.2020, знав дату проведення судового засідання та мав можливість надати відповідь на відзив вчасно. Нараховуючи штраф у розмірі 10% за прострочення товару більше 10 календарних днів, АТ «ЗФЗ» двічі намагається притягнути фабрику «Варіант» ТОВ до відповідальності за начебто скоєне порушення строків поставки замовленого товару. Дії АТ «ЗФЗ» щодо перенесення строків поставки та щодо подання позову про стягнення у зв`язку з цим штрафних санкцій з фабрики «Варіант» ТОВ є такими, що направлені на безпідставне отримання грошових коштів. Позивач в порушення умов договору усно звернувся до фабрики «Варіант» ТОВ з проханням перенесення строків поставки товару. Пішовши назустріч позивачу, зважаючи на ділові та довірчі відносини між сторонами, фабрика «Варіант» ТОВ поставила товар за усним проханням АТ «ЗФЗ» у зв`язку з чим потрапила у навмисно створену позивачем ситуацію, що наносить шкоду діловій репутації і негативно впливає на ділові стосунки з партнерами, оскільки створює у партнерів, в тому числі потенційних, негативне враження від діяльності.

12.08.2020 до суду від фабрики «Варіант» ТОВ надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№7557), в якому відповідач просив зупинити провадження у справі №922/812/20 до набрання чинності рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/869/20 від 31.07.2020 за позовом фабрики «Варіант» ТОВ про стягнення з Акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів" суми боргу та штрафних санкцій у зв`язку з порушенням зобов`язань АТ «ЗФЗ» щодо сплати поставленого товару відповідно до додаткової угоди №3 від 15.04.2019 до договору №690 від 08.10.2018, посилаючись на те, що вказаним рішенням була встановлена відсутність порушення строків поставки фабрикою «Варіант» ТОВ за додатковою угодою №3 від 15.04.2019 до договору №690 від 08.10.2018.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, зазначає наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено обставин об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області у справі №908/869/20 від 31.07.2020. Крім того, в матеріалах справи наявні необхідні докази, які дозволяють встановити та оцінити обставини у справі №922/812/20, в зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 08 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством "Запорізький завод Феросплавів", покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю Фабрика "Варіант", постачальником, укладено договір поставки № 690, згідно з яким постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а покупець, прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту - товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Умовами п.3.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010.

Згідно з п.3.3 договору поставка товару здійснюється постачальником згідно з п.3.1 даного договору тільки після отримання покупцем письмового підтвердження про готовність товару до відвантаження, рахунку, видаткової накладної. Поставка товару повинна бути поставлена однією партією в одному автотранспортному засобі.

Разом з поставкою товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів, зазначених в даному договорі (п.3.4 договору).

Відповідно до п.5.2. договору загальна сума договору на момент його складання становить 71688,00 грн.

Згідно з п.10.3 договору у разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Умовами п.12.1 договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2019, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

Всі зміни та доповнення до даного договору будуть вважатися дійсними тільки в тому випадку, якщо вони вчинені в письмовій формі у вигляді додаткових угод до договору, підписані сторонами та скріплені їх печатками (п.14.3 договору).

Відповідно до п.14.13 договору цей договір та додаткові угоди до нього, які є його невід`ємною частиною можуть бути підписані по електронним або факсовим копіям. Оригінали документів повинні бути надані протягом наступних 5 банківських днів.

15 квітня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору поставки № 690, згідно з якою загальна сума договору поставки змінюється на суму вищевказаного переліку (522576,00 грн) і становить 1080816,00 грн з ПДВ. Термін постачання усього об`єму роликів конвеєрних не пізніше за 25 липня 2019 року. Умови поставки DDP, склад покупця, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11.

Поставка товару за додатковою угодою була здійснена 01 серпня 2019 року та 05 серпня 2019 року, що підтверджується: видатковою накладною від 01 серпня 2019 року за № ВА-0001494, за якою відповідачем позивачу було поставлено ролики конвеєрні вартістю 363420,00 грн, та видатковою накладною від 05 серпня 2019 року за № ВА-0001532, відповідно до якої відповідачем позивачу було поставлено ролики конвеєрні вартістю 159156,00 грн. Всього за переліченими видатковими накладними відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 522576,00 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, відповідачем було поставлено товар з пропущенням строку, передбаченого додатковою угодою №3 від 15.04.2019.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Предметом судового розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення штрафів у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вже зазначалось, за умовами додаткової угоди № 3 до договору поставки № 690 сторонами було узгоджено термін постачання усього об`єму товару не пізніше за 25 липня 2019 року. Поставка товару була здійснена 01.08.2019 та 05.08.2019.

Тобто, відповідачем не в повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання за договором, факт порушення строків поставки товару підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно із ч.4 ст.231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами п.10.3 договору передбачено, що у разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем у зв`язку із порушенням строків поставки товару нараховано відповідачу штраф у розмірі 35571,78 грн, у тому числі: за період з 26.07.2019 по 05.08.2019 у розмірі 19656,18 грн (0,5%) та 15915,60 грн (10%).

Колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення, вважає, що позивачем неправомірно нараховано 0,5% штрафу за 05.08.2019, оскільки 05.08.2019 згідно накладної №ВА-0001532 являється днем поставки товару, про що свідчить підпис уповноваженої особи Акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів", який являється обов`язковим реквізитом первинного документа згідно положень ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на накладній без зауважень. Відмітка іншої особи щодо ввозу 06.08.2019 не спростовує даних обставин, в зв`язку з чим правомірним є нарахування штрафу за період з 26.07.2019 по 04.08.2019 у розмірі 18860,40 грн.

Щодо нарахування штрафу у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару, колегія суддів зазначає наступне.

Право на нарахування штрафу у розмірі 10% виникає у позивача у разі не поставлення відповідачем товару більше 10 календарних днів. Залишок недопоставленого товару було поставлено відповідачем 05.08.2019.

Відповідно до ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи те, що десятий день строку перепадає на вихідний день -04.08.2019, відповідачем було поставлено товар у понеділок 05.08.2019, право на нарахування 10% штрафу за не поставлення товару більше 10 календарних днів у позивача відсутнє, оскільки відповідачем залишок товару було поставлено на 10 день, в зв`язку з чим у задоволенні позову щодо стягнення 15915,60 грн штрафу слід відмовити.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, керуючись ч.3 ст.551 ЦК України, зменшив розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, враховуючи інтереси сторін, беручи до уваги переговори сторін щодо перенесення строків поставки товару, листування між позивачем та відповідачем щодо строків поставки та існування заборгованості.

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Умовами п.14.3 договору передбачено, що всі зміни та доповнення до даного договору будуть вважатися дійсними тільки в тому випадку, якщо вони вчинені в письмовій формі у вигляді додаткових угод до договору, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Однак, в матеріалах справи відсутні додаткові угоди до договору щодо зміни дати поставки товару, позивач заперечує зміну дати поставки, відтак відповідачем було порушено умови договору щодо поставки товару у визначеній у додатковій угоді №3 від 15.04.2019 строк і доказів зворотнього до матеріалів справи не надано.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на усне звернення позивача до фабрики «Варіант» ТОВ щодо перенесення строків поставки товару, з огляду на те, що умовами договору було передбачено, що всі зміни до договору повинні бути здійснені саме у письмовій формі.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою ЄСПЧ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Однак, як вбачається з мотивувальної частини рішення, судом першої інстанції взагалі не наведено висновків щодо обґрунтованості позовних вимог, розмір яких він зменшив, підстав та розміру зменшення штрафних санкції, не зазначено які саме інтереси сторін було прийнято судом до уваги. В матеріалах справи відсутні докази переговорів сторін щодо перенесення строків поставки товару та існування заборгованості, на підставі яких суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а листування між позивачем та відповідачем щодо строків поставки було взагалі було після поставки товару.

Колегія суддів також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до суду першої інстанції з вмотивованим клопотанням щодо зменшення розміру штрафних санкції. Крім того, розмір заявлених до стягнення позивачем штрафних санкції не є завищеним, або надмірно великим, в зв`язку з чим рішення місцевого суду в цій частині є необґрунтованим та неправомірним, тому підлягає скасуванню, оскільки підстави для зменшення розміру неустойки в матеріалах справи відсутні.

Стосовно посилання апелянта на те, що судом не було враховано відповідь на відзив за вих.№18-37 від 22.05.2020 з додатком, в якій позивач повідомляв про свої пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем заперечень, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/812/20. Встановлено, зокрема: відповідачеві, згідно статті 251 ГПК України, строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов; позивачеві, згідно статті 251 ГПК України, строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Ухвала суду отримана, зокрема, позивачем 26.03.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції, яке повернулось до суду (а.с.57).

Згідно з ч.4 ст.166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.251 Господарського процесуального кодексу України позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

07.04.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який також був направлений позивачу та отриманий останнім 09.04.2020 (а.с.62, 159).

14.04.2020 господарським судом було прийнято протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 13.05.2020, оскільки учасники судового процесу не прибули у призначене судове засідання. Ухвала отримана, зокрема позивачем 21.04.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції, яке повернулось до суду (а.с.81).

13.05.2020 судом прийнято оскаржуване рішення, яке отримано позивачем 22.05.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції, яке повернулось до суду (а.с.107).

15.05.2020 до суду від позивача надійшла заява (вх.№10999), в якій позивач посилаючись на продовження карантину та відсутністю приміського міжобласного сполучення, просив суд розглянути справу у письмовому провадженні без участі сторін, позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі (а.с.92).

25.05.2020 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку для подання відповіді на відзив, яке було направлено позивачем до суду 22.05.2020, тобто в день отримання ним оскаржуваного рішення (а.с.105).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позивач заздалегідь отримав відзив на позовну заяву та у разі необхідності мав можливість подати відповідь на відзив до 14.04.2020, однак направив її лише після отримання оскаржуваного рішення, тому наведені посилання позивача є необґрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення у справі про часткове задоволення позову у розмірі 18860,40 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Частиною 5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2020 у справі №922/812/20 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Відповідно до п.б), в) п.4 ч.1 ст.282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 13.05.2020 у справі №922/812/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фабрика "Варіант" (61070, м. Харків, вул. Шевченка, 325, ) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод Феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) 18860,40 штрафних санкцій, 1114,49 грн судового збору за подання позовної заяви та 1671,74 грн за подання апеляційної скарги.

В решті позову відмовити.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.08.2020.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова