номер провадження справи 18/30/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020 справа № 908/435/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/435/20

за позовом комунального підприємства Київський метрополітен (03056, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 35)

до відповідача приватного підприємства Декот (69095, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, буд. 1-В)

про стягнення 101377,65 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Розглядаються позовні вимоги про стягнення 101377,65 грн. штрафу на підставі п.11.5.1 договору поставки №779/НХ-18 від 07.12.2018.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2020 справу № 908/435/20 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 06.04.2020, після усунення позивачем обставини, які зумовили залишення позову без руху, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/435/20, справі присвоєно номер провадження 18/30/20, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Тридцятиденний термін, наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений тридцятьма днями з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться, сплив 06.05.2020.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі сплинуло 05.06.2020.

Суд зазначає, що 02.04.2020 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30.03.2020, яким внесено зміни до Господарського та Господарського процесуального кодексів України. Зокрема, пунктом 3 частини 11 Розділу I закону внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України:

3) розділ X "Прикінцеві положення" доповнено пунктом 4 такого змісту:

- визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020 внесені зміни у постанову КМУ № 211 від 11.03.2020 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом (COVID-19), із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, якою на території України продовжено карантин до 24.04.2020 через спалах у світі коронавірусу. На засіданнях КМУ строки загальнонаціонального карантину продовжувались до 11 травня, до 22 травня, до 22 червня, до 31 липня та до 31 серпня 2020 року.

Приймаючи до уваги наведене, судом продовжено процесуальні строки в межах строку дії карантину для надання можливості реалізації процесуальних прав учасникам справи.

Згідно п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

За період дії карантину та протягом 20-денного строку з дня набрання чинності Закону №731-ІХ звернень щодо необхідності реалізації таких прав від учасників справи не надходило.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 07.08.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що господарські відносини сторін врегульовані договором № 779/НХ-18 від 07.12.2018, за умовами якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність покупця «Знаряддя» код 44510000-8 за ДК 021:2015 (зубила, набори пробійників, бури, коронки), а позивач зобов`язався прийняти товар та сплатити його вартість. На виконання умов договору відповідачем поставлено товар на загальну суму 639205,88 грн., в т.ч. ПДВ 106534,31 грн., вартість якого позивачем сплачено повністю. За доводами позивача, в порушення п. 11.5.1 договору, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до втрати позивачем права на податковий кредит і до понесення збитків у розмірі 101377,65 грн. Посилаючись на приписи ст.ст. 11, 509, 527, 610, 611, 623, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 ПК України, позивач просив позов задовольнити.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції повноважному представнику позивача 13.04.2020 та повноважному представника відповідача 15.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі від 06.04.2020 у справі № 908/435/20 відповідачу запропоновано подати відзив у строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання ухвали. Ухвалу суду отримано відповідачем 15.04.2020, отже визначений судом строк для подання відзиву на позов сплинув 30.04.2020. Відзив на адресу суду від відповідача не надійшов.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальним підприємством Київський метрополітен (покупцем, позивачем у справі) та приватним підприємством Декот (постачальником, відповідачем у справі) 07.12.2018 укладений договір № 779/НХ-18 (надалі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця у встановлений термін Знаряддя, код 44510000-8 за ДК 021:2015 (зубила, набори пробійників, бури, коронки), далі товар, визначений в асортименті, якості, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток 1) до договору, що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити його вартість (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору сума договору становить 639205,88 грн., у тому числі ПДВ (20%) 106534,31 грн.

Пунктом 4.2 договору сторони визначили, що розрахунок за поставлену партію товару здійснюється покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки замовленої партії товару на склад покупця на підставі видаткової накладної.

Згідно із п.п. 5.1, 5.2 Договору товар має бути поставлений постачальником покупцю партіями за окремими письмовими замовленнями покупця, виходячи з його фінансових можливостей та виробничих потреб. Поставка партії товару здійснюється протягом 20 календарних днів з дати отримання постачальником письмового замовлення від покупця.

За визначенням п. 5.7 Договору зобов`язання постачальника щодо поставки замовленої партії товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передання замовленої партії товару у власність покупця у місці поставки на підставі видаткової накладної.

Згідно п. 6.3.4 Договору постачальник зобов`язався оформляти належним чином податкові накладні та інші первинні документи, дотримуючись вимог діючого законодавства та умов даного договору.

Відповідно до п. 10.1 Договору договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення підписів печатками сторін і діє до 31 березня 2019 року.

Специфікацією до Договору (Додаток № 1) сторони узгодили найменування товару, одиниці виміру, кількість, ціну та загальну вартість.

Позивач направив відповідачу на поставку товару замовлення № 1 від 12.12.2018, № 2 від 10.01.2019, № 3 від 01.02.2019.

На підставі вказаних замовлень відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 639205,88 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 1327 від 28.12.2018 на суму 3003,00 грн. з ПДВ;

- № 2 від 09.01.2019 на суму 301471,50 грн. з ПДВ;

- № 43 від 07.02.2019 на суму 306794,42 грн. з ПДВ;

- № 52 від 21.02.2019 на суму 27936,96 грн. з ПДВ.

Вартість отриманого товару позивачем сплачено повністю, що підтверджується платіжними дорученнями № 516 від 24.01.2019 на суму 3003,00 грн., № 673 від 06.02.2019 на суму 301471,50 грн., № 2215 від 28.03.2019 на 334731,38 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 22.05.2019 № 19/22-243, згідно якого просив виписати та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні за договором № 779/НХ-18 від 07.12.2018 або сплатити штраф згідно п. 11.5.1 договору.

Направленою на адресу відповідача 16.07.2019 претензією № 12/04-361 від 12.07.2019, у зв`язку з ненаданням відповідачем позивачу податкових накладних, позивач вимагав сплати штрафу у сумі 101377,65 грн. згідно п. 11.5.1 договору № 779/НХ-18 від 07.12.2018.

Претензію позивача щодо сплати штрафу залишено відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 ГК України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Посилаючись на несвоєчасну реєстрацію відповідачем податкових накладних від 23.01.2019 на суму 301471,50 грн. та від 28.02.2019 на суму 306794,42 грн., позивач нарахував та заявив до стягнення 101377,65 грн. штрафу.

Пунктом 11.5.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний в установлені Податковим кодексом України терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) та надати її покупцю за його вимогою, відповідно до статті 201.10 Податкового кодексу України. У разі, якщо постачальник не зареєстрував податкову накладну (розрахунок корегування) в ЄРПН та/або не надав її Покупцю за його вимогою, постачальник зобов`язаний сплатити на користь Покупця штраф у розмірі суми ПДВ, яку Покупець фактично сплатив в складі перерахування коштів Постачальнику, але який не було включено до податкового кредиту у зв`язку з порушенням Постачальником своїх зобов`язань щодо реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування) в ЄРНП та/або надання її Покупцю.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України (в редакції, діючій на час реєстрації відповідачем спірних податкових накладних), встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Отже, встановлюючи відповідальність постачальника у виді штрафу у розмірі податкової ставки ПДВ від вартості продукції, щодо якої допущено таке невиконання, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію позивачеві негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання відповідачем передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання позивачем у зв`язку із цим податкового кредиту.

Тобто, передбачена пунктом 11.5.1 договору відповідальність продавця не пов`язана із виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає у разі невиконання продавцем вимог податкового законодавства.

Господарським та Цивільним кодексами України передбачено, що відповідальність у вигляді штрафу може бути передбачена в договорі за порушення певних правил здійснення господарської діяльності, підставою такої відповідальності є вчинене правопорушення у сфері господарювання або зазначено невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Юридичною підставою для усіх видів господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад господарського правопорушення. Необхідними умовами господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: факт господарського правопорушення; протиправність поведінки особи; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і нанесеною шкодою; вина особи, що заподіяла шкоду.

В даному випадку позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконав або неналежним чином виконав умови договору або правила здійснення господарської діяльності, діяв протиправно, тобто, доказів наявності факту господарського правопорушення, суду не надано.

Зі змісту статей 3, 173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов`язанням (господарським зобов`язанням) є обов`язки сторін вчинити дії, які спрямовані на досягнення мети договору, тобто, зобов`язанням продавця є обов`язок передати продукцію, а зобов`язанням покупця обов`язок прийняти продукцію та оплатити її вартість.

При цьому, штрафні санкції, відповідно до статей 173, 230 Господарського кодексу України, можуть нараховуватись лише за неналежне виконання саме основних зобов`язань.

Суд зазначає, що виходячи з положень статей 173, 174 Господарського кодексу України, не здійснення реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом передбаченого законодавством строку не є порушенням з боку відповідача правил здійснення господарської діяльності невиконанням господарського зобов`язання, оскільки обов`язок зі складання та реєстрації податкових декларацій виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Водночас, зазначення сторонами у Договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної протягом передбаченого законодавством строку не має наслідком зміну характеру відповідних правовідносин з податкових на господарські.

Тому невиконання або неналежне виконання таких умов Договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 Господарського кодексу України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

Означений висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №908/2060/18, від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17, від 07.02.2019 у справі №913/272/18.

Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Обставини справи свідчать, що відповідачем своєчасно складено та подано в електронному вигляді до ДФС України податкові накладні на суму 301471,50 грн. та на суму 306794,42 грн., які зареєстровано 23.01.2019 та 28.02.2019 за номерами та , відповідно.

Однак, відповідно до квитанцій про реєстрацію податкових накладних документи прийнято, реєстрація зупинена.

Отже відповідачем здійснені дії щодо виконання зобов`язання про надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлену позивачу продукцію за видатковими накладними № 2 від 09.01.2019 та 43 від 07.02.2019.

Зазначене свідчить про відсутність вини відповідача у недоотриманні податку позивачем в очікуваний час, оскільки ПП Декот не порушило вимог податкового законодавства, а ДФС України реалізувала своє право за законом, зупинивши реєстрацію податкових накладних.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Про поняття "права та обов`язки цивільного характеру" згадується у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

У контексті ст. 1 Першого протоколу постають і питання про оподаткування. Європейський суд з прав людини визнає, що оподаткування є прерогативою держави і має публічно-правовий характер. В той же час стягнення податків та суміжні відносини є втручанням у право на мирне володіння майном, тобто у право власності. У рішенні у справі "Ferrazzini v. Italy" від 12.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначав, що у ст. 1 Першого проколу до Конвенції передбачено захист майнових прав, а державі надається право приймати такі закони, які вона вважає необхідними для забезпечення сплати податків.

При цьому у рішенні по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22.01.2009 Європейський суд з прав людини визнав, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що внаслідок невиконання відповідачем податкового законодавства порушено майнові права/інтереси позивача, а також що спірні правовідносини підпадають під правове регулювання цивільного/господарського законодавства.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність у позивача підстав на нарахування штрафу, з огляду відсутність у діях відповідача господарського правопорушення у спірних правовідносинах, а відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 11.08.2020.

Суддя В.В. Левкут