ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/716/20

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл", Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тір Агро Спс", Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький

про стягнення 281387,23 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тір Агро Спс" про стягнення 182459,75 грн. заборгованості, 32482,83 грн. пені, 59239,23 грн. процентів, 7205,42 інфляційного збільшення суми боргу, всього 281387,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором № SO-1/26-11-18 від 26.11.2018 р. поставки нафтопродуктів, укладеним між позивачем та відповідачем, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 182459,75 грн. заборгованості, 59239,23 грн. процентів, 7205,42 інфляційного збільшення суми боргу, посилаючись на ст.625 Цивільного кодексу України та 32482,83 грн. пені, відповідно до п. 7.4. договору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, але не раніше ніж закінчення строку дії карантину, подати до суду: клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; відзив на позов з документальним обґрунтуванням його висновків; запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу надати до суду заперечення на відповідь на відзив.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України сторонами до суду не подано.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 165 ГПК України, та відзив до суду не надав, хоча про розгляд справи в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України відповідач був належним чином повідомлений, за адресою, яка була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на час відкриття провадження у даній справі (16.04.2020 р.).

Разом з тим, 04.08.2020 р. проведено державну реєстрацію зміни місцезнаходження ТОВ "Тір Агро Спс", однак оскільки про відкриття провадження у справі № 911/716/20 відповідач був повідомлений за адресою, яка була зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на час відкриття провадження у даній справі (16.04.2020 р.), то відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд даної справи в порядку, передбаченому ГПК України.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 р. № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. № 731-IX.

Закон України від 18.06.2020 р. № 731-IX набрав чинності 17.07.2020 р., а відтак, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до Закону України від 30.03.2020 р. № 540-IX, закінчуються 06.08.2020 р.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тір Агро Спс" (покупець) було укладено договір поставки нафтопродукції № SO-1/26-11-18.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому - «Товар» у відповідності до умов договору та додаткових угод до нього.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що відвантаження товару здійснюється на підставі заявки покупця та підписаної сторонами додаткової угоди.

Згідно з п. 2.2 договору товар поставляється покупцю партіями, в кількості та по ціні, що визначаються додатковими угодами на умовах: FCA франко-перевізник на складі постачальника; СРТ-фракт/перевезення оплачені до місця названого покупцем; EXW-франко-завод на складі названому постачальником. Конкретна умова поставки визначається в додаткових угодах.

Відповідно до п. 2.7 договору постачальник забезпечує відвантаження товару протягом 1 робочого дня після отримання попередньої оплати в робочий час складу, якщо інші строки вивантаження не погоджені сторонами в додаткових угодах.

Відповідно до пп. 4.1.1 договору постачальник зобов`язується на підставі наданих покупцем заявок та додаткових угод до даного договору передати у власність покупця товар відповідно до умов цього договору з оформленням видаткових накладних та інших документів.

Згідно з п. 5.1 договору покупець здійснює 100% попередню оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою.

Відповідно до п. 5.2 договору покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених в додаткових угодах до договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору даний договір є чинним з моменту його укладення і діє до 31.12.2019 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення. Закінчення строку дії даного договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо жодна із сторін не заявить про свої наміри припинити дію цього договору за 30 днів до закінчення строку його дії, то строк дії цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

18.12.2018 р. між ТОВ "Софія Ойл" та ТОВ "Тір Агро Спс" підписано додаток № 5 до договору поставки нафтопродуктів № SO-1/26-11-18 від 26.11.2018 р., відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар по номенклатурі, якості, в кількості і за цінами, вказаними у таблиці, а саме: паливо дизельне, кількістю 7715 л., загальна вартість якого становить 182459,75 грн. Оплата за вказаний товар здійснюється до 18.12.2018 р. включно на підставі рахунку-фактури. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3 додатку № 5 від 18.12.2018 р. оплата здійснюється на підставі рахунку, виставленого постачальником.

Рахунку на оплату поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

На виконання додатку № 5 від 18.12.2018 р. до договору поставки нафтопродуктів № SO-1/26-11-18 від 26.11.2018 р. позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар - 7715 літрів палива дизельного на загальну суму 182459,75 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 1965 від 18.12.2018 р. на суму 182459,75 грн. та товарно-транспортною накладною № 1/18-12 на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 18.12.2018 р.

Проте, за отриманий товар на суму 182459,75 грн. у встановлений п. 1 додатку № 5 від 18.12.2018 р. до договору поставки строк відповідач не розрахувався, у зв`язку з чим станом на 19.12.2018 р. за ним утворилась заборгованість у вказаній сумі.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 182459,75 грн. за поставлений позивачем товар станом на час прийняття рішення не погашена, то позовна вимога про стягнення з відповідача 182459,75 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 32482,83 грн. пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.4 договору в разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості. До вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в три роки.

Позивач просить стягнути 32482,83 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача у сумі 182459,75 грн., за період з 19.12.2018 р. по 18.06.2019 р.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача в сумі 182459,75 грн., на яку позивачем здійснено нарахування пені, виникла 19.12.2018 р.

Оскільки наданий позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, пеню нараховано з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, то позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 32482,83 грн. пені також підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 7205,42 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 7205,42 грн., нараховані на заборгованість відповідача у сумі 182459,75 грн. з січня 2019 р. по лютий 2020 р.

Оскільки наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, то позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 7205,42 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 26% за користування чужими грошовими коштами у сумі 59239,23 грн., нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 182459,75 грн. за період з 19.12.2018 р. по 18.03.2020 р., посилаючись на п. 8.1 договору.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що в разі прострочення оплати за поставлений товар постачальник може вимагати від покупця оплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 26 процентів річних від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості, а також оплати вартості неоплаченого товару з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Порядок нарахування процентів за користування чужими коштами визначається нормами Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України, що застосовується до договорів поставки згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з частиною 1 статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 2 статті 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, за змістом цієї статті у договорі може бути передбачена умова для боржника у вигляді плати за користування чужими коштами, розмір якої у вигляді процентів може визначатися у договорі.

Підставами для застосування до сторін правовідносин статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Водночас, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, частиною другою статті 625 ЦК України конкретизовано визначений статтею 536 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 536, 625 ЦК України.

Разом з тим, згідно з визначенням поняття неустойки, що передбачено статтею 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 8.1 укладеного між сторонами у справі договору поставки нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 05.06.2020 р. Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі 922/3578/18.

Звертаючись з вимогою про стягнення 26% за користування чужими грошовими коштами у сумі 59239,23 грн., позивач посилається на п. 8.1 договору, яким, як встановлено судом, передбачено нарахування «процентів», правова природа яких є пенею. Водночас, заявлена до стягнення сума - 59239,23 грн. розрахована позивачем за методикою розрахунку процентів, у даному випадку -26% річних.

Проте, у п. 8.1 договору, яким позивач обґрунтовує вказану вимогу, не встановлено інший розмір процентів в розумінні ст. 625 ЦК України, а встановлено, як вже зазначалось, нарахування пені.

Отже, іншого розміру процентів річних, ніж встановлено ст. 625 ЦК України, сторонами в договорі не передбачено.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 26% за користування чужими грошовими коштами у сумі 59239,23 грн. задоволенню не підлягає.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, нарахованих на вищезазначену заборгованість.

При розгляді даної справи у суду відсутні підстави для стягнення 3% річних, оскільки такої позовної вимоги заявлено не було.

Отже, позовні вимоги ТОВ "Софія Ойл" підлягають частковому задоволенню.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати позивача на правову допомогу адвоката у сумі 12000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору № 107/20 про надання правової допомоги від 16.03.2020 р., укладеного між ТОВ «Софія Ойл» (клієнт) та Поліщуком Павлом Ярославовичем (адвокат); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4704 від 25.10.2011 р.; ордер серії АА № 1023603 від 20.03.2020 р., виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 107/20 від 16.03.2020 р.; платіжне доручення № 4477 від 19.03.2020 р., з якого вбачається, що ТОВ «Софія Ойл» було сплачено Поліщуку Павлу Ярославовичу 12000,00 грн. з призначенням платежу: "оплата правової допомоги за позовом до ТОВ «Тір Агро Спс» (код 41069184) згідно рахунка № 107/20 від 18.03.2020 р. без ПДВ".

Проте, рахунку № 107/20 від 18.03.2020 р. на оплату правової допомоги до матеріалів справи не додано.

Згідно з п. 1.1 договору № 107/20 про надання правової допомоги від 16.03.2020 р. адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в господарській справі щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Тір Агро Спс" на користь клієнта за договором поставки нафтопродуктів № SO-1/26-11-18 від 26.11.2018 р.

Відповідно до п. 1.2 договору № 107/20 від 16.03.2020 р. правова допомога полягає в наступному: зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи клієнта; проведенні розрахунків до позовної заяви по справі клієнта; складанні необхідних процесуальних документів, клопотань, скарг, претензій та позовних заяв тощо; виконанні окремих доручень клієнта, що стосуються справ; представництві клієнта в господарському суді Київської області з усіх питань, що стосуються ведення його справи.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду). Розмір гонорару (винагороди) встановлюється в розмірі 12000,00 грн.

Пунктом 3.2 вказаного договору сторони погодили деталізований розрахунок гонорару (вид правової допомоги, кількість годин та загальну вартість), а саме: збір, перевірка, належне засвідчення копій письмових та електронних доказів по справі клієнта (2 год.) - 2400,00 грн.; підготовка позовної заяви, направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, подача позовної заяви до господарського суду (5 год.) - 6000,00 грн.; підготовка до підготовчого судового засідання, представництво інтересів клієнта в одному підготовчому засіданні суду (1 год.) - 1200,00 грн.; підготовка до розгляду справи по суті, представництво інтересів клієнта в одному судовому засіданні з розгляду справи по суті (2 год.) - 2400,00 грн.

Проте, як вже зазначалось, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України. При цьому, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторонами до суду не подано.

Отже, підстави для покладення на відповідача витрат понесених позивачем на правову допомогу адвоката у сумі 3600,00 грн., а саме за підготовку до підготовчого судового засідання, представництво інтересів клієнта в одному підготовчому засіданні суду (1 год. - 1200,00 грн.) та за підготовку до розгляду справи по суті, представництво інтересів клієнта в одному судовому засіданні з розгляду справи по суті (2 год. - 2400,00 грн.), відсутні.

Решта, витрат позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та доведеною у сумі 8400,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8400,00 грн. на підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 6631,58 грн.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тір Агро Спс" (08340, Київська обл., Бориспільський р-н, сільрада Гнідинська, Садівницьке товариство «Калина», вул. Медова, буд. 10, код 41069184) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Південна, буд. 7, корп. 3, кв. 208, код 39440179) 182459,75 грн. (сто вісімдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять грн. 75 коп.) боргу, 32482,83 грн. (тридцять дві тисячі чотириста вісімдесят дві грн. 83 коп.) пені, 7205,42 грн. (сім тисяч двісті п`ять грн. 42 коп.) інфляційних втрат, 3332,22 грн. (три тисячі триста тридцять дві грн. 22 коп.) судового збору та 6631,58 грн. (шість тисяч шістсот тридцять одну грн. 58 коп.) витрат на правову допомогу.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно з пунктом 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 07.08.2020 р.

Суддя О.О. Рябцева