ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020м. ДніпроСправа № 904/5753/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком", м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп", м. Дніпро

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська друкарня", м. Дніпро

про визнання недійсним договору поруки

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідач-1: Казанцев С.В., адвокат

Від відповідача-2: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудком" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить визнати недійсним договір поруки №0312/2018 від 03.12.2018, укладений між ТОВ "Юнипак Групп" та ТОВ "Дніпровська Друкарня".

Договір поруки №0312/2018 від 03.12.2018, укладений між ТОВ "Юнипак Групп" та ТОВ "Дніпровська Друкарня", позивач вважає недійсним з наступних підстав:

- договір поруки було укладено без наміру створити правові наслідки, які обумовлені цим правочином (не з метою поручительства), а виключно для нівелювання пункту договору поставки, в якому викладене третейське застереження з метою унеможливлення розгляду спору ТОВ "Юнипак Групп" та ТОВ "Фудком" в третейському суді. ТОВ "Юнипак Групп" у квітні 2019 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до ТОВ "Фудком" та ТОВ "Дніпровська друкарня" про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 974 281, 24 грн., інфляційних втрат в розмірі 5 171, 73 грн., 3% річних в розмірі 2 184,26 грн. за договором поставки № NF988 ) від 24.02.2017, що укладено між ТОВ "Юнипак Групп" та ТОВ "Фудком";

- згідно п. 10.2 Договору поставки №NF988 ) від 24.02.2017 у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України "Про третейські суди", домовляються про те, що всі спори, розбіжності та вимоги, що виникають з даного Договору чи у зв`язку з ним, підлягають розгляду і вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Товарній біржі "Київська Універсальна Біржа", за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 57, рішення якого є остаточними і обов`язковими для обох Сторін, і оскарженню не підлягають, крім випадків передбачених Законом України "Про третейські суди". Сторони погодили, що в процесі розгляду та вирішення спорів буде застосовуватися Регламент Третейського суду при Товарній біржі "Київська Універсальна Біржа". Правом, що регулює даний Договір - є матеріальне право України.

Позивач вважає, що договір поруки було укладено саме з метою штучної зміни юрисдикції, що дозволяє ТОВ "Юнипак Групп" звернутися з позовом до ТОВ "Фудком" до Господарського суду м. Києва, замість Постійно діючого Третейського суду при Товарній біржі "Київська Універсальна Біржа";

- в силу статті 234 ЦК України договір поруки є фіктивним договором, оскільки: співпадає місцезнаходження обох відповідачів (м. Дніпро, вул. Байкова, буд.61), перелік засновників ( ОСОБА_1 ), адреса засновників ( АДРЕСА_1 ), прізвище, ім`я, по-батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються до органу управління юридичної особи ( ОСОБА_1 ). Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудком" не має жодних, крім оскаржуваних, відносин з ТОВ "Дніпровська друкарня";

- від імені поручителя ТОВ "Дніпровська друкарня" договір укладено Христенко О.О., який діє на підставі довіреності, при цьому реквізити довіреності (її номер та дата) не вказані;

- фіктивність правочину підтверджується також тим, що директор ТОВ "Дніпровська друкарня" надав до господарського суду м. Києва (справа №910/4937/19) заяву про визнання поручителем позовних вимог;

- ТОВ "Юнипак Групп" не мав достатніх правових підстав укладати договір поруки з ТОВ "Дніпровська Друкарня", оскільки договором поставки таке право не передбачено. Згідно п. 12.5 договору поставки необхідно було отримати письмову згоду позивача на укладення договору поруки, а також, чинним законодавством не вимагається забезпечувати договори поставки, що імплементується зі ст. 548 ЦК України.

Відповідач-1, ТОВ "Фудком", проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що спірний договір поруки №0312/2018 від 03.12.2018 укладений між ТОВ "Юнипак Групп" та ТОВ "Дніпровська друкарня" з додержанням усіх вимог, передбачених законом, є чинним та дійсним. На думку відповідача-1, звернення з цією позовною заявою обумовлено бажанням ТОВ "Фудком" затягнути (зупинити) судовий розгляд справи № 910/4937/19 за позовною заявою ТОВ "Юнипак Групп" про стягнення заборгованості з ТОВ "Фудком" та ТОВ "Дніпровська друкарня" (відзив відповідача-1 в матеріалах справи, а.с.88-89 т.1). До відзиву відповідач-1 надав копію довіреності від 03.12.2018, якою ТОВ "Дніпропетровська друкарня" уповноважує представника Христенко Олександра Олександровича представляти інтереси довірителя під час підписання договору поруки №0312/2018 від 03.12.2018 від імені та в інтересах довірителя.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що доводи ТОВ "Фудком" є незаконними, обставини викладені у позовній заяві відповідач-1 не спростував, обмежився формальним перерахуванням норм ЦК України.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2019 справу №904/5753/19 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.01.2020. Підготовче засідання відкладалось з 08.01.2020 на 22.01.2020.

11.01.2020 від ТОВ "Фудком" на виконання ухвали суду від 09.12.2019 надійшла заява про долучення до справи доказів: копії протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Сінергія Групп" та витягу з ЄДРПОУ від 30.12.2019.

Ухвалою суду від 22.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 24.02.2020.

20 лютого 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" до господарського суду надійшло клопотання, яким просить залучити до участі у справі № 904/5753/19 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідачів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Ухвалою суду від 24.02.2020 в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі №904/5753/19 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_1 - відмовлено, підготовче судове засідання відкладено на 06.03.2020.

02 березня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" до господарського суду надійшло клопотання про виклик до суду у справі №904/5753/19 в якості свідка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Ухвалою суду від 04.03.2020 в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_1 - відмовлено.

05 березня 2020 року від ТОВ "Фудком" до господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 904/5753/19 до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Верховного Суду справи № 761/21994/15-ц (провадження № 61-762св 18) за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про визнання договору поруки недійсним та за позовом Національного банку України до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" про визнання недійсним договору поруки.

Ухвалою суду від 10.03.2020 в задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" (вх. №11373/20 від 05.03.2020) про зупинення провадження у справі №904/5753/19 - відмовлено.

У судовому засіданні 06.03.2020 оголошена перерва до 10.03.2020.

Ухвалою суду від 10.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 11.03.2020. З 11.03.2020 розгляд справи відкладено на 30.03.2020, з 30.03.2020 на 04.05.2020.

Судове засідання, призначене на 04.05.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Євстигнеєвої Н.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2020 призначено розгляд справи на 10 червня 2020 року.

05 червня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" електронною поштою до господарського суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату мотивоване перебуванням уповноваженого представника у відпустці.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2020 розгляд справи відкладено на 08 липня 2020 року.

07 липня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" електронною поштою до господарського суду надійшло клопотання, яким позивач просить продовжити строки розгляду справи та відкласти розгляд справи на календарну дату після закінчення дії обмежувальних заходів та карантину, встановлених Кабінетом Міністрів України через поширення на території України коронавірусу СОУШ-19.

Клопотання мотивоване тим, що позивач не має можливості забезпечити явку своїх представників з міста Києва для участі в судовому засіданні в м. Дніпро в зв`язку з неможливістю придбати квитки на міжобласне транспортне сполучення, а представники не можуть взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Дарницькому районному суді м. Києва, оскільки Дарницький районний суд до 31.07.2020 не проводить відеоконференції, внаслідок чого розгляд справи необхідно відкласти.

Ухвалою суду від 08.07.2020 розгляд справи відкладено на 05.08.2020.

05.08.2020 представник позивача Стеченко Я.В. надав клопотання про відкладення розгляду справи мотивоване тим, що перебуває на лікарняному, в зв`язку з чим працює віддалено, виключно в режимі роботи з документами. Зазначає, що розгляд цієї справи за відсутності представників позивача є неможливим, вважає за необхідне взяти участь у розгляді цієї справи з метою надання власних пояснень, доводів, аргументів, задля належного використання інших процесуальних прав учасника справи для забезпечення виконання завдань судочинства.

Зважаючи на те, що: доказів перебування на лікарняному адвокат Стеченко Я.В. до клопотання про відкладення розгляду справи не надав; позивач уповноважив на представництво власних інтересів ОСОБА_2 (довіреність від 03.01.2020, а.с.64 т.1) та Віценка А.Г. (довіреність від 09.12.2019, а.с.65 т.1); про час і місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом відхилено.

У судовому засіданні 05.08.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника відповідача-1, господарський суд,

В С Т А Н О В И В:

24.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудком" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінергія Групп" (постачальник) укладено (з протоколом розбіжностей) Договір поставки №NF988 ), відповідно до умов якого (п.1.1.) постачальник зобов`язується поставляти товар по цінах і в асортименті, що вказуються в Специфікації, відповідно до поданих замовлень, а покупець зобов`язується приймати такі товари і оплачувати (а.с.143-153 т.1).

03.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп" (кредитор), в особі Рудницького Юрія Васильовича, що діє на підставі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська друкарня" (поручитель), в особі Христенка Олександра Олександровича, який діє на підставі довіреності, укладено договір поруки №0312/2018.

За змістом п.1.1. договору поруки, поручитель (Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська друкарня") поручається перед кредитором (Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп") за виконання обов`язку Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудком" щодо оплати поставленого кредитором товару за договором, передбаченим розділом 2 цього договору.

Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником умов основного договору (п.1.2. договору поруки).

Під Основним договором в цьому договорі розуміють договір поставки № NF988 ) від 24.12.2017, що укладений між кредитором (в основному договорі - ТОВ "Юнипак Групп") та боржником ( в основному договорі - ТОВ "Фудком").

Згідно п.3.1. договору поручитель солідарно з боржником відповідає перед кредитором за виконання боржником своїх зобов`язань згідно Основного договору у сумі, що дорівнює сумі виниклої заборгованості боржника з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також судових витрат, за їх наявності.

Договір поруки набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом строку дії основного договору (п.5.1. договору поруки).

Позивач вважає договір поруки фіктивним правочином, який у відповідності до ст. 234 ЦК України визнається судом недійсним, проти чого заперечує відповідач-1, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Спір по справі стосується наявності підстав для визнання недійсним договору поруки.

Судом встановлено, що предметом договору поруки є забезпечення поручителем перед кредитором виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком" щодо оплати поставленого кредитором товару за договором поставки від 24.02.2017.

За статею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст.553 ЦК України).

З урахуванням абзацу першого частини другої статті 207, частини першої статті 547 та статті 553 ЦК України договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, встановлені статтею 554 ЦК України:

- у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя;

- поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки;

- особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, згідно з приписами статей 553, 554 ЦК України, договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов`язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно, відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеним в постанові від 08 серпня 2018 року (справа № 910/174/17).

Так, поручителем за спірним договором поруки є Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська друкарня", а кредитором - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніпак Групп".

Водночас з позовом про визнання недійсним договору поруки у цій справі звернувся боржник (покупець) за договором поставки (ТОВ "Фудком"), тобто особа, згода якої на укладення договору не вимагається.

Щодо порушення відповідачами умов договору поставки (п.12.5), яким передбачено заборона сторонам договору на передачу своїх прав і обов`язків за договором третім особам, без письмової згоди на це іншої сторони, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується ані укладення договору переведення боргу, ані відступлення права вимоги в порядку статей 512,514 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 626 ЦК порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Позивач вважає, що договір поруки укладено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, а виключно для нівелювання пункту договору поставки, в якому викладене третейське застереження, тобто з метою унеможливлювання розгляду спору ТОВ "Юнипак Групп" та ТОВ "Фудком" в третейському суді.

Згідно п.10.2. договору поставки №NF988 ) від 24.12.2017, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України "Про третейські суди", домовляються про те, що всі спори, розбіжності та вимоги, що виникають з даного Договору чи у зв`язку з ним, підлягають розгляду і вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Товарній біржі "Київська Універсальна Біржа", за адресою: м. Київ, Залізничне шосе, 57, рішення якого є остаточними і обов`язковими для обох Сторін, і оскарженню не підлягають, крім випадків передбачених Законом України "Про третейські суди". Сторони погодили, що в процесі розгляду та вирішення спорів буде застосовуватися Регламент Третейського суду при Товарній біржі "Київська Універсальна Біржа".

Проте, наявність в договорі поставки № NF988 ) від 24.12.2017 умови щодо вирішення спору в третейському суді (п.10.2) жодним чином не впливає на можливість сторін укласти договір поруки на забезпечення зобов`язань з оплати вартості поставленої продукції за договором поставки. І в жодному разі не свідчить про штучну зміну юрисдикції.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Юнипак Групп" (як постачальник за договором поставки) у квітні 2019 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до ТОВ "Фудком" (покупця) та ТОВ "Дніпровська друкарня" (поручителя) про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 974 281, 24 грн., інфляційних втрат в розмірі 5 171, 73 грн., 3% річних в розмірі 2 184,26 грн. за договором поставки № NF988 ) від 24.02.2017, що укладено між ТОВ "Юнипак Групп" та ТОВ "Фудком" (справа №910/4937/19).

Під час розгляду справи №910/4937/19 ТОВ "Дніпровська друкарня" подало до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсягу (а.с.28 т.1).

За твердженням позивача, подання поручителем заяви про визнання позовних вимог свідчить про намагання отримати штучних процесуальних переваг під час розгляду справи №910/4937/19. Із зазначеним твердженням позивача суд не може погодитися, оскільки право відповідача визнати позов повністю або в його частині передбачено статтею 46 (п.1 ч.2) ГПК України. Суд, який розглядає справу, не приймає визнання позову відповідачем, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч.6 ст. 46 ГПК України). Тобто, використання стороною своїх процесуальних прав не свідчить про надання (отримання) йому процесуальних переваг, питання правомірності звернення з такою заявою має вирішуватись при розгляді справи №910/4937/19.

Щодо співпадіння місцезнаходження обох відповідачів ( АДРЕСА_3 ), переліку засновників ( ОСОБА_1 ), адреси засновників ( АДРЕСА_1 ), прізвище, ім`я, по-батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються до органу управління юридичної особи ( ОСОБА_1 ).

Порядок реєстрації юридичних осіб передбачено Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Згідно ч.2 ст. 9 цього Закону, в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема:

найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності) (п.1);

перелік засновників та учасників юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження, країна громадянства, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), серія та номер паспорта, якщо засновник - фізична особа; найменування, країна резидентства, місцезнаходження та ідентифікаційний код, якщо засновник - юридична особа; відмітка про закінчення повноважень засновника громадського формування у зв`язку з державною реєстрацією; (п.8);

місцезнаходження юридичної особи (п.10);

відомості про органи управління юридичної особи (п.12);

відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи (п.13).

Тож, наявність однакової адреси місцезнаходження, засновників, керівних органів обох відповідачів, не є порушенням чинного законодавства. Кількість підприємств, які можуть бути засновані (створені) однією фізичною (юридичною) особою чинним законодавством не обмежено.

Договір поруки від імені поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська друкарня", укладено ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 03.12.2018 (копія довіреності міститься в матеріалах справи (а.с.91 т.1). Також відповідачем 1 надано до справи наказ №0312/18 від 03.12.2018, яким ОСОБА_3 був уповноважений на підписання від імені товариства договору поруки від 03.12.2018 (а.с.92). Відсутність в договорі поруки номера та дати видачі довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_3 при укладанні договору поруки, не спростовує факт її видачі, тим більше, що ТОВ "Дніпровська друкарня" підтверджує дійсність цієї довіреності та визнає обставини укладання договору поруки.

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

З огляду на положення ст. 234 ЦК України фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину, у зв`язку з чим для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

За твердженням позивача, договір поруки укладено за відсутності економічної вигоди від укладення цього договору, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудком" не має жодних, крім оскаржуваних, відносин з ТОВ "Дніпровська друкарня". Відсутність будь-яких відносин у позивача з відповідачем -2 не може свідчити про відсутність економічної вигоди та укладення договору з порушенням чинного законодавства.

У даному випадку судом не встановлено обставин, які б у сукупності давали підстави для висновку про фіктивність спірного договору, тобто позивачем у межах цього провадження не доведено належними та допустимими доказами стверджувану ним в заявленому позові обставину. У зв`язку з чим доводи позивача щодо недійсності договору поруки суд відхиляє, як безпідставні.

Під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин (складових), які є підставами для визнання недійним Договору поруки від 03.12.2018 на підставі статті 234 Цивільного кодексу України.

Суд наголошує на тому, що підписавши спірний Договір поруки позивач реалізував своє право, надане йому статтями 627, 628 Цивільного кодексу України, на вільне укладення договору, вибір контрагента та визначення умов договору, що внаслідок і були погоджені ним.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (ст.ст. 215 216 ЦК України).

Згідно правового висновку зробленого Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 11.02.2020 у справі №922/1159/19, за відсутності визначення поняття "заінтересована особа" під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Це може бути у випадках, коли:

- права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені;

- інтереси такої особи можуть бути реалізовані, унаслідок чого вона здатна буде набути прав.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 25.05.2016 у справі №6-605цс16).

Отже, для звернення до суду з позовом, позивач повинен обґрунтувати не лише порушення відповідачами положень чинного законодавства, а і свій матеріально-правовий інтерес.

В свою чергу, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Водночас, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж саме права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем/ами, за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду і в чому полягає їх порушення. Не встановивши, які права чи інтереси позивача порушені, не можна зробити висновок про визнання недійсним оспорюваного позивачем правочину.

Аналогічні висновки, викладені Верховним Суду України у постанові від 01.06.2016 у справі №920/1771/14, та Верховним Судом у постановах від 21.08.2019 у справі №584/1512/16-ц (провадження №61-21471св18), від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем у позовній заяві взагалі не зазначено яке саме право позивача порушено спірним правочином, яким чином та які права позивача при задоволенні такого позову будуть реально поновлені або захищені.

Із викладеного позивачем обґрунтування вбачається, що інтерес ТОВ "Фудком" полягає у тому, щоб спір про стягнення заборгованості за договором поставки розглядався не господарським судом м. Києва, а Постійно діючим Теретейським судом при Товарній біржі "Київська Універсальна Біржа", рішення якого оскарженню не підлягають, окрім випадків, передбачених Законом України "Про третейські суди".

Суд зазначає, що звернення ТОВ "Юнипак Груп" до ТОВ "Фудком" (боржник) та до ТОВ "Дніпровська друкарня" (поручитель) про стягнення заборгованості за договором поставки від 24.02.2017 не є за своєю правовою природою порушенням прав позивача, оскільки можливість звернення із позовом про стягнення грошових коштів є правом особи встановленим чинним законодавством України.

Відтак незгода ТОВ "Фудком" із позовними вимогами які виникли на підставі спірного договору та загроза покладення на останнього додаткових фінансових зобов`язань, не може вважатися порушенням його прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, суд вважає недоведеним порушення певного суб`єктивного матеріального права або законного інтересу позивача у зв`язку з укладенням відповідачами спірного договору, вимоги про визнання недійсним якого заявлені.

Як зазначено вище у спорах про визнання договорів недійсними позивач (незалежно від того, чи є він стороною правочину або ж іншою заінтересованою особою) повинен довести, а суд - встановити наявність факту порушення суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Проте, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами в розумінні статтей 73, 74 ГПК України, порушення його суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого останнім подано позов.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи недоведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудком", до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнипак Групп", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська друкарня", про визнання недійсним договору поруки - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.08.2020

Суддя Н.М. Євстигнеєва