ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. Справа№ 910/12944/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 10.06.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.01.2020 (повний текст складено 06.02.2020)

у справі №910/12944/19 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго"

про стягнення 295047,14 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" про стягнення 295 047,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача заборгованості з оплати поставленої позивачем, згідно договору про постачання електричної енергії споживачу №420067903 від 01.01.2019 та спожитої у період з 01.01.2019 по 30.04.2019 електричної енергії (активна енергія) у розмірі 244 715,39 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань з оплати спожитої електричної енергії позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 39 672,37 грн та 3% річних у розмірі 3 367,47 грн, нарахованих за період з 08.02.2019 по 31.07.2019, а також інфляційних втрат у розмірі 7 291,91 грн, нарахованих за період з 08.02.2019 по 31.05.2019.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" суму коштів у розмірі 168818,97 грн та судовий збір у розмірі 2532,29 грн. В іншій частині в задоволенні вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/12944/19 в частині відмови в задоволенні позову. Прийняти в оскаржуваній частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

В апеляційній скарзі міститься клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/12944/19. Клопотання обґрунтоване тим, що копію оскаржуваного рішення позивачем було отримано засобами поштового зв`язку 14.02.2020, про що свідчить копія конверту із штрих-кодом та інформація з офіційного сайту АТ "Укрпошта".

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, позивач зазначає, що судове рішення в частині відмови у задоволенні позову є незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Разом з цим, позивач посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом ч. 1 ст. 15 , ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ч. 3 ст. 538, ст. 526, 625, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Також за твердженням позивача, суд першої інстанції в рішенні не зазначив інформації, яка на думку останнього, має бути зазначена у мотивувальній частині рішення, зокрема, щодо того, що обмін даними між електропостачальником та ДП "Енергоринок" здійснюється в електронному вигляді, шляхом завантаження даних в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ДПЕ у розробленій формі, а тому створення документів у паперовому вигляді є неможливим.

Крім цього, позивач просить суд апеляційної інстанції приєднати до матеріалів справи, у якості доказів відповідь ДП "Енергоринок" №01/17-1314 від 17.02.2020 на адвокатський запит та акти купівлі-продажу електричної енергії між ДП "Енергоринок" та ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" за січень-квітень місяці 2019. Так як вказані документи не були подані до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що обмін даними між позивачем та елетропостачальним та ДП "Енергоринок" здійснювався в електроній формі, а докази в паперовому вигляді отримані представником позивача лише у лютому місяці 2020 року.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, відповідач стверджує, що визначений позивачем розмір заборгованості є непідтвердженим та необґрунтованим, у зв`язку з тим, що ним формувалась ціна на електроенергію без врахування добового графіку навантаження, як за універсальні послуги, а відповідач споживав її переважно в нічний період часу.

Крім того, відповідач вказує, що неодноразово звертався до позивача із листами, в яких просив встановити тарифи з урахуванням погодинного тарифу споживання електричної енергії, однак останній залишив вказані листи без відповіді.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/12944/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/12944/19; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/12944/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 29.04.2020.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 у справі №910/12944/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/12944/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/12944/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Шаптали Є.Ю., Тарасенко К.В.; призначено справу до розгляду на 10.06.2020.

В судове засідання, яке відбулося 10.06.2020 з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-2, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія".

Також представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти долучення до матеріалів справи нових доказів (відповідь ДП "Енергоринок" №01/17-1314 від 17.02.2020 на адвокатський запит та акти купівлі-продажу електричної енергії, укладені між ДП "Енергоринок" та ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" за січень-квітень місяці 2019), які не були подані позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про те, що подані позивачем нові докази не досліджуються судом апеляційної інстанції та не враховуються при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Частиною 1, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Судова колегія зазначає, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від скаржника.

Так, колегією суддів встановлено, що додані позивачем до апеляційної скарги нові докази (відповідь ДП "Енергоринок" №01/17-1314 від 17.02.2020 на адвокатський запит та акти купівлі-продажу електричної енергії між ДП "Енергоринок" та ТОВ "Київська обласна енергопостачальна компанія" за січень-квітень місяці 2019) існували на момент розгляду справи в суді першої інстанції та не були предметом дослідження під час постановлення оскаржуваного судового акта.

При цьому скаржник не був позбавлений можливості надати такі докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався.

Водночас, скаржником не доведено належними та допустимими доказами під час апеляційного розгляду справи неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У свою чергу, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18.

Як вже зазначалось вище, згідно з приписами ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятно, коли заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги докази, які отримано ним після вирішення справи судом першої інстанції.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. А саме встановлено, що апеляційним судом обґрунтовано відхилене клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 Господарського кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №420067903 шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" умов відповідного договору та підписання Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" заяви-приєднання (надалі - Договір).

Відповідно до п 2.1. Договору за цим Договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є Додатком №2 до цього Договору (п. 3.3 Договору).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується забезпечити комерційну якість послуг, які надаються споживачу за цим Договором, що передбачає вчасне та повне інформування споживача про умови постачання електричної енергії, ціни на електричну енергію та вартість послуг, що надаються, надання роз`яснень положень актів чинного законодавства, якими регулюються відносини сторін, ведення точних та прозорих розрахунків із споживачем, а також можливість вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання.

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком №2 до цього Договору (п. 5.1 Договору).

Згідно п. 5.2 Договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника, яка є Додатком №2 до цього Договору. Для одного об`єкта споживання застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.

Розрахунковим періодом за Договором є календарний місяць (п. 5.8. Договору).

У пункті 5.7 Договору зазначено, що порядок оплати за електричну енергію встановлюється згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком №2 до цього Договору. Оплата рахунка постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати попередню оплату, оплату авансових та/або планових платежів за цим Договором без отримання рахунку постачальника. З даними щодо складових ціни на електричну енергію, необхідними для визначення величин авансових та/або планових платежів, споживач може ознайомитися на веб-сайті постачальника. Не отримання споживачем рахунку постачальника не звільняє споживача від виконання зобов`язань з оплати електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів.

Пунктом 5.8 Договору передбачено, що якщо споживач не здійснив оплату за цим Договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається цим Договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є Додатком №2 до цього Договору.

Підпунктом 8) пункту 6.1 Договору визначено право споживача вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим Договором та чинним законодавством порядку.

Підпунктом 8) пункту 7.2 Договору встановлено обов`язок постачальника розглядати в установленому законодавством порядку звернення споживача, зокрема з питань нарахувань за електричну енергію, і за наявності відповідних підстав задовольняти його вимоги.

Цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є Додатком №1 до цього Договору, та сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника. Термін дії даного Договору не може бути більшим за термін дії Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що укладений споживачем з Оператором системи розподілу (13.1 Договору).

Як вбачається з заяви-приєднання Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" приєдналось до комерційної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" "Стандарт-1".

Умови комерційної пропозиції "Стандарт-1" викладені у Додатку №2 до Договору (надалі - Додаток №2).

Згідно Додатку №2 термін постачання - 31.12.2019. Постачання вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 днів до закінчення вказаного терміну постачання жодною із сторін не буде письмово заявлено про припинення постачання, або про перегляд умов комерційної пропозиції.

У розділі "Ціна (тариф) електричної енергії" Додатку №2 визначено, що ціна на електричну енергію, що постачається споживачу, розраховується Постачальником, включає в себе наступні складові:

- ціна електричної енергії в ДП "Енергоринок", що фактично склалася для постачальника за результатами розрахункового періоду. Ціна закупівлі електричної енергії на Оптовому ринку включає всі обов`язкові податки (крім ПДВ, що обліковується окремо), збори та платежі, що передбачені правилами Оптового ринку електроенергії, законодавством та іншими нормативними документами;

- тариф на послуги з розподілу електричної енергії ПАТ "Київобленерго";

- тариф на послуги постачальника, що з січня 2019 року становить 0,0896 грн./кВт·год. без ПДВ.

При розрахунку плати за спожиту електричну енергію в обсягах, що менше або дорівнюють договірній величині, встановленій згідно умов Договору, застосовується ціна, розрахована з урахуванням наведених вище складових. Вартість електричної енергії, спожитої понад договірну величину споживання електричної енергії, визначається з урахуванням коефіцієнту збільшення = 1,5.

У розділі "Порядок оплати" Додатку №2 зазначено, що остаточний розрахунок: проводиться за фактично відпущену електричну енергію.

У розділі "Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати" Додатку №2 зазначено, що рахунок на попередню оплату надається постачальником споживачу до дати початку відповідного розрахункового періоду. Рахунок за фактично спожиту електричну енергію (остаточний розрахунок) надається постачальником споживачу не пізніше п`ятого робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Надані постачальником рахунки підлягають оплаті споживачем протягом п`яти робочих днів з дати отримання.

У розділі "Розмір пені та/або штрафу" Додатку №2 вказано: "Подвійна облікова ставка Національного банку України (НБУ). Споживач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення".

У період з 01.01.2019 по 30.04.2019 позивачем було поставлено, а відповідачем було спожито 87 048 кВт електричної енергії, вартість якої за розрахунками позивача становить 244 715,39 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти обсягів споживання електричної енергії, однак вказує на невірність визначення позивачем вартості такої енергії. За підрахунками відповідача вартість спожитої ним електричної енергії становить 168 818,97 грн.

Таким чином, спір у справі фактично зводиться до вірності обрахунку такої складової тарифу позивача, як ціна електричної енергії в ДП "Енергоринок", що фактично склалася для постачальника за результатами розрахункового періоду, а відтак підлягає доведенню обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми боргу за спожиту відповідачем у січні-квітні 2019 року електроенергію.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" суму коштів у розмірі 168818,97 грн та судовий збір у розмірі 2532,29 грн. В іншій частині в задоволенні вимог відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Колегією суддів встановлено, що відповідачем у період з 01.01.2019 по 30.04.2019 було спожито 87 048 кВт поставленої позивачем електричної енергії.

Як вбачається із наданих позивачем рахунків, у графі "Нарахування" зазначаються ставки тарифу за періодами часу в нічний, напівпіковий та піковий період. Проте, такі ставки є однаковими та розраховані за однаковим тарифом в незалежності від години доби, коли було споживання електричної енергії.

В матеріалах справи містяться докази, що відповідач неодноразово звертався до позивача із листами з приводу здійснення перерахунку вартості спожитої відповідачем електроенергії з урахуванням фактичного графіку споживання електричної енергії та погодинної ціни закупівлі електроенергії на оптовому ринку.

Також за наслідками звернення відповідача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг листом вих. №884/17-4/7-19 від 25.01.2019 повідомила, що до впровадження повномасштабного ринку електричної енергії продовжує функціонувати оптовий ринок електричної енергії, на якому ціна електричної енергії формується погодинно та пропорційно добовому графіку навантаження, а саме в періоди максимального навантаження Об`єднаної енергетичної системи України ціна на електричну енергію найвища, а в період мінімального навантаження Об`єднаної енергетичної системи України ціна на електричну енергію найнижча. Відповідно, енергопостачальник має змогу формувати ціну на електричну енергію для споживача з урахуванням рівня погодинної ціни на електричну енергію в оптовому ринку електричної енергії України. При цьому, прилад обліку споживача має дозволяти фіксувати обсяг споживання електричної енергії у розрізі кожної години доби.

Відповідачем було надано суду докази наявності у нього приладу обліку, який дозволяє фіксувати споживання електричної енергії погодинно.

До того ж, відповідачем надано лист вих. №0402-3 від 08.02.2019, з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" вказувало на необхідність здійснення перерахунку вартості спожитої електричної енергії з урахуванням погодинного споживання відразу як отримало від позивача рахунок-фактуру та акт прийняття-передання електричної енергії за січень 2019 року.

З аналогічним за змістом листом відповідач звертався до позивача, одержавши рахунок-фактуру та акт прийняття-передання електричної енергії за лютий 2019 року.

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" відповіді на звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго".

З метою з`ясування правомірності визначення Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" складової тарифу: "ціна електричної енергії в ДП "Енергоринок", що фактично склалася для постачальника за результатами розрахункового періоду" судом першої інстанції було запропоновано позивачу надати пояснення та докази, що визначений ним розмір даної складової тарифу є обґрунтованим.

Натомість, позивач у своїх поясненнях лише зазначив вартість 1 кВт/год без ПДВ, яка, за його твердженнями, фактично склалася для Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" за результатами розрахункового періоду у січні, лютому, березні та квітні 2019 року. Вказана вартість жодними документами в матеріалах справи не підтверджена.

Отже, позивач, стверджуючи про наявність у відповідача заборгованості за спожиту у період з 01.01.2019 по 30.04.2019 електричну енергію в обсязі 87 048 кВт, не надав доказів визначення вартості такої електричної енергії, а саме доказів ціноутворення такої складової тарифу, як ціна електричної енергії в ДП "Енергоринок", що фактично склалася для постачальника за результатами розрахункового періоду.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведено вартість поставленої ним відповідачу електричної енергії, а відтак і не доведено обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго".

Попри наведене, відповідач зазначає, що за його розрахунками, вартість спожитої електричної енергії в обсязі 87 048 кВт складає 168 818,97 грн. Тому, у зв`язку з визнанням відповідачем вимог позивача в цій частині та відсутністю спору щодо вказаної вартості електричної енергії, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

З долучених до матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово, починаючи з дати одержання рахунку-фактури та акту прийняття-передання електричної енергії за січень 2019 року, звертався до позивача з листами щодо здійснення перерахунку визначеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" вартості спожитої електричної енергії, оскільки відповідач не погоджувався із порядком розрахунків.

Однак жодних доказів виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" свого обов`язку, передбаченого підпунктом 8) пункту 7.2 Договору, матеріали справи не містять.

Тобто, незважаючи на те, що відповідач починаючи з лютого 2019 року звертався до позивача з вимогою про здійснення перерахунку вартості спожитої електричної енергії, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" жодної відповіді (ні про відхилення такої вимоги, ні про її задоволення) не надало.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго", що, одержуючи рахунки позивача, в яких, на думку відповідача, помилково (невірно) визначено вартість спожитої електроенергії, та застосовуючи погоджену сторонами у Договорі процедуру позасудового врегулювання спору, відповідач правомірно очікував відповіді на свої звернення. Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" вправі було очікувати, що позивачем буде здійснено перерахунок вартості електричної енергії в бік її зменшення, або ж буде надано обґрунтування правомірності визначеної позивачем ціни.

В той же час, самостійно обрахувати вартість спожитої електроенергії відповідач не міг з огляду на формулювання умов розділу "Ціна (тариф) електричної енергії" Додатку №2.

Частиною 3 статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Враховуючи, що позивачем не виконано свого обов`язку з розгляду звернення споживача з питань нарахувань за електричну енергію, а у відповідача була відсутня можливість самостійно визначити вартість спожитої ним електричної енергії, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду про те, що відповідач правомірно зупинив виконання свого обов`язку із оплати спожитої останнім електричної енергії, а відтак відповідачем не прострочено виконання свого обов`язку.

Колегія суддів вважає, що підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні, оскільки відповідачем не було прострочено своїх грошових зобов`язань перед позивачем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнаної відповідачем суми вартості електричної енергії, спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплоненерго" у період з 01.01.2019 по 30.04.2019, - 168 818,97 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції надав вичерпну відповідь на всі істотні питання у процесуальному сенсі, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 у справі №910/12944/19 - без змін.

Матеріали справи №910/12944/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.08.2020, після виходу з відпустки судді Шаптали Є.Ю.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко