ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1410/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 1) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 14);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Форстранс" (67500, Одеська обл., Лиманський р-н, смт Доброслав, пр-т 40 Річчя Визволення, 2Б)

про стягнення 7501,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 21.05.2020 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява вх. ГСОО №1452/20 заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Форстранс", в якій просить суд стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 7501,53 грн., що еквівалентно сумі 252 євро.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор, посилається на те, що 30.05.2019 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC 12.27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатом якого виявлено перевищення вказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів в порушення вимог ст. 48 Закону України „Про автомобільний транспорт", про що складено акт №0005148. Крім того встановлено, що перевезення здійснювалось без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України. У зв`язку з виявленим перевищенням нормативних вагових параметрів, відповідачу було нараховано плату за проїзд у розмірі 252 євро, еквівалент якого станом на 30.05.2019 року становить 7501, 53 грн, яку у встановлений термін позивач в добровільному порядку так і не сплатив.

Ухвалою господарського суду від 26.05.2020 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1410/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ст. 247-252 Господарського процесуального кодексу України. Крім того даною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також було роз`яснено право щодо звернення до суду у відповідний строк з клопотанням про призначення проведення справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

22.06.2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю „Форстранс" до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. ГСОО №15957/20), згідно якого відповідач заявлені позовні вимоги не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві відповідач зазначає, що прокурор неправомірно звернувся з позовом в даній справі, оскільки не має підстав для представництва інтересів Державної служби України з безпеки на транспорті. Станом на час звернення Уктрансбезпеки до прокуратури для здійснення представництва зазначений орган був наділений відповідними повноваженнями щодо самостійного звернення до суду.

Крім того, відповідач звертає увагу, що наданий прокурором акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0005148 від 30.05.2019р., не відповідає встановленій формі додатку 3 визначеному у п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567, не містить виявленого під час перевірки порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України ''Про автомобільний транспорт" та пояснень водія про причини порушень.

При цьому, позивач в порушення норм процесуального законодавства не надає жодних доказів в обґрунтування позиції відносно того, що дії відповідача є винними та завдали будь-яких збитків державі внаслідок руйнування доріг загального користування.

Водночас, у відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд поновити строк для надання відзиву з врахуванням п.4 Прикінцевих положень ГПК України.

Згідно із ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

В той же час, станом на дату подання відзиву до суду, постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-Cov-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20.05.2020 року №392, установлено з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на всій території України карантин.

Відповідно до п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла станом на день подання відзиву) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19),строки, визначені статтями46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Розділ X доповнено пунктом 4 згідно із Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020.

Таким чином, враховуючи положення Господарського процесуального кодексу України щодо продовження строку для подання відзиву на період дії карантину, суд дійшов висновку про необхідність поновлення відповідачу строку для подання відзиву та прийняття його до матеріалів справи.

30.06.2020 року до суду від заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив вх. ГСОО №16716/20, згідно якої останній обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів Державної служби України з безпеки на транспорті у даній справі у зв`язку із її пасивною поведінкою щодо захисту інтересів держави. Також прокуратура не погоджується з позицією відповідача щодо порушення вимог законодавства працівниками Укртрансбезпеки під час оформлення документів, посилаючись на те, що при здійсненні перевірки та при розрахунку плати за проїзд позивач діяв відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567, та Постанови КМУ №879 від 27.06.2007 року "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування".

09.07.2020 року до суду від відповідача надійшли заперечення за вх. ГСОО №17914/20, в яких він наголошує про відсутність підстав для представництва інтересів прокуратурою у даній справі, та зокрема вказав, що у відповіді на відзив не міститься пояснень щодо невідповідності акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0005148 від 30.05.2019 року встановленій формі, визначеної у п.21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженою Постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

На підставі затвердженого 24.05.2019 р. щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області у період з 27.05.2019 р. - 02.06.2019 року та направлення на рейдову перевірку від 02.05.2019 № 006733, 30.05.2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області на автодорозі М-01 Київ-Чернігів-Н.Яриловичі 124 км, здійснено габаритно- ваговий контроль автомобіля (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За результатами проведеного документального габаритно-вагового контролю, складено акт №005148 від 30.05.2019р. про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та довідку №042185 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, а також здійснено зважування, про що свідчить наявний в матеріалах справи чек зважування від 30.05.2019 року.

До вказаного акту проведений розрахунок (№0005148) від 30.05.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно з яким за перевищення нормативних параметрів нараховано до сплати 252 євро. Розрахунок проведений відповідно до затвердженої формули (з урахуванням норм пункту 31і, затвердженої постановою КМУ №879 від 27.06.2017), а саме: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де (П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів; К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі). П= 0,2 х 630 х 2 = 252 євро. Як вказує позивач, відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ станом на 30.05.2019, 252 євро становить 7501,53 грн.

Як зазначає позивач, незважаючи на те, що відповідно до п.31-1 Порядку №879, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, за даними Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області згідно листа № 14504/41/24-20 від 17.02.2020 р., станом на 15.02.2020 року ТОВ "ФОРСТРАНС" кошти добровільно не сплатило. За таких обставин визначена плата за проїзд, несплачена перевізником - власником транспортного засобу у встановлені чинним законодавством строки, набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України, а відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

Посилаючись на вищенаведені обставини, та те що несплата відповідачем коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у сумі 7501,53 грн. призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України, а державний орган (Укртрансбезпека) уповноважений на захист інтересів держави вже досить тривалий час не виконує покладені на нього обов`язки в частині здійснення заходів щодо стягнення зазначеної плати, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень, Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся з відповідним позовом до Господарського суду Одеської області за захистом інтересів держави.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

У рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 вказано, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Так, відповідно до абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

У відповідності до пункту 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року зі змінами та доповненнями (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно п. 4 Положення № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Також, п.п. 2, 15, 27 п. 5 Положення № 103, передбачено, що Укртрансбезпека здійснює, серед іншого, державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (абз. 1 п. 8 Положення).

Таким чином Укртрансбезпека, як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті", утворені територіальні органи Державної служби з безпеки як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області.

Відповідно до п. 26 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ від 27.06.2007 року № 879 (далі - Порядок №879), кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету. А отже, несплата суб`єктів господарювання нарахованої плати тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що прокуратурою вчинялися дії щодо вжиття компетентним органом необхідних заходів протягом розумного строку для стягнення плати, покладеного на відповідача, що підтверджується відповідями Укртарнсбезпеки на звернення прокуратури (листи від 23.12.2019 № 8454/05/15-19, від 11.03.2020 № 2293/05/15-20). Однак Укртарнсбезпека зазначила про відсутність у неї повноважень на здійснення відповідного стягнення.

Тобто з моменту складення 30.05.2019 управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області акту № 0005148 про порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" до моменту звернення заступника прокурора до суду - 21.05.2020 (згідно з штемпелем господарського суду) минув майже рік. При цьому на звернення прокуратури щодо необхідності відповідного реагування Укртрансбезпека повідомила про відсутність у неї повноважень на звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів, не заперечуючи можливість заявлення відповідного позову прокурором в її інтересах, фактично відмовившись від самостійного звернення з позовом до суду.

Отже, з урахуванням висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, відповідно до яких невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу, а також за наявності таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо, суд доходить висновку про підтвердження підстав для представництва.

Частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України і ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Укртрансбезпекою, яка не вжила у розумні строки заходів щодо стягнення плати за проїзд у судовому порядку, про що вони повідомили прокуратуру відповідними листами (тобто навів підставу для представництва інтересів держави)

За таких обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті та належним чином обґрунтував порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.

Вищевказаним спростовуються твердження відповідача про відсутність законних підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді в особі Укртрансбезпеки.

Як передбачено ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п. З Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законом параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно п.п.15 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 року №103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Так, як зазначено вище, на підставі затвердженого 24.05.2019 р. щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області у період з 27.05.2019 р. - 02.06.2019 року та направлення на рейдову перевірку від 02.05.2019 № 006733, 30.05.2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області на авто дорозі М-01 Київ-Чернігів-Н.Яриловичі 124 км, здійснено габаритно- ваговий контроль автопоїзду: автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що також свідчить наявний в матеріалах справи чек зважування від 30.05.2019 року.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Положенням п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м.), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 тон (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т, здвоєнні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до пункту 30 Порядку № 879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Згідно із пунктом 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007р. та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 40 до 44 тон включно - за ставкою 0,1 Євро за кожен кілометр відстані, а для великовагових транспортних засобів з перевищенням допустимих осьових навантажень, від 10 до 20 відсотків включно - 0,27 євро.

Згідно пункту 27 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Отже, з урахуванням вказаних положень та згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 06.06.2018р. у справі № 820/1203/17 та постанові від 05.02.2020р. у справі №820/2475/18, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговими транспортними засобами є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Нормативне обґрунтуванням терміну "плата" визначене у Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007р.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законодавством встановлені вимоги щодо нарахування та внесення плати за здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування, і що така плата є обов`язковим платежем, який дає право на рух великовагового транспортного засобу, а не адміністративно-господарською санкцією.

Так, розглядаючи вимоги заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення з відповідача плати за проїзд у сумі 7501,53 грн., що еквівалентно сумі 252 євро, які нараховані на підставі акту складеного 30.05.2019р. та розрахунку плати, суд доходить висновку про необхідність надання оцінки обставинам правомірності та правильності здійснених позивачем нарахувань.

Як вбачається із матеріалів справи, Управлінням Укртрансбезпеки у Чернігівській області 30.05.2019 складено акт №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с.20). Згідно наведених у акті даних вбачається, що суб`єктом, що перевіряється є ТОВ «Фортранс», водій ОСОБА_1 , автомобіль (тягач) марки DAF, модель FT XF 105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп марки RENDERS, модель RSCC реєстраційний номер НОМЕР_2 , маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування - м. Чернігів - Одеський МТП (630 км). В розділі 8 акту визначена повна маса: нормативно допустима - 44,00т, фактична - 42,05т. За змістом розділу 9 «Відстані між осями, метрів» - 3,6/5,2/1,3/1,3. Ось навантаження (розділ 10) нормативно допустиме: 11; 11; 8,0; 8,0; 8,0 т, фактичне - 6,95; 9,80; 7,45; 8,70; 9,15 т., про що складено акт № 0005148 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та довідку №042185 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

На підставі зазначеного акту, позивачем зроблено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 252 євро.

Відповідно п.20-21 Порядку здійснення державного контролю на автомоільному транспорті №1567 від 08.11.2006 року, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Постановою КМУ України від 20 травня 2013 року №422, було внесено зміни до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 р. № 1567, зокрема затверджено нову форму акту, що складається за результатом виявлення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Між тим, при дослідженні доданого позивачем до матеріалів позовної заяви акту №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, що складено 30.05.2019 року за результатом проведеного документального габаритно-вагового контролю, суд дійшов висновку, про невідповідність зазначеного акту затвердженій Постановою КМУ України від 20.05.2013 року №422 формі.

Зокрема вищевказаний акт не містить даних щодо направлення на здійснення відповідної перевірки, серії і номеру свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дані щодо документу, які посвідчують особу водія, номеру дорожнього листа, серії і номеру ліцензійної картки та строку її дії, а головне не містить даних про виявлене порушення, з посиланнями на норми чинного законодавства які встановлюють таке порушення, а також не містять пояснень водія про причини таких порушень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що доданий позивачем до позовної заяви акт №0005148 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якості доказу про порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", не може вважатись належним доказом, на підставі якого суд може встановити наявність обставин, які обґрунтовують вимоги позивача, оскільки даний акт не відповідає за змістом та формою вимогам чинного законодавства.

Отже, за відсутності належним чином складеного акту, за результатом виявлення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, суд вважає, що заступником керівника Чернігівської місцевої прокуратури не підтверджено належними доказами наявність порушення з боку відповідача вимог чинного законодавства, що виключає можливість стягнення з ТОВ "ФОРСТРАНС" 7501, 53 грн плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри, які перевищують нормативні, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в порядку ст. 256 ГПК України..

Рішення підписано 12 серпня 2020 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська