ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1268/20

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства-1, Київська обл., Білоцерківський р-н., м. Узин

про стягнення 18458,38 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 про стягнення 16505,35 грн. пені та 1953,03 грн. 3% річних, всього 18458,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за переданий позивачем природний газ відповідно до укладеного між ними договору купівлі-продажу природного газу № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р. та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив п. 6.1 Договору, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на п. 7.2. Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 16505,35 грн. пені та 1953,03 грн. 3% річних, всього 18458,38 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.05.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.07.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити та прийняти заяву відповідача про сплив строків позовної давності. Оскільки вимоги заявлені/розраховані за період з 30.11.2016 р. - 26.12.2016 р., а до суду позивач звернувся не раніше 05.05.2020 р., то позивачем пропущені строки позовної давності, як загальний, так і спеціальний. Отже, за твердженням відповідача, загальний строк пред`явлення позову закінчився 31.12.2019 р., а щодо нарахування штрафних санкцій (у тому числі пені) у період відповідно 30.11.2017 р. 31.01.2017 р., з огляду на що відповідач заявляє про сплив позовної давності щодо заявлених вимог позивачем. Крім того, відповідач зазначає, що навіть за умови дотримання позивачем вимог закону щодо строків звернення до суду із вимогами про стягнення санкцій в межах строків давності, він наполягав би на зменшенні розміру пені на 99 %, із врахуванням майнового стану відповідача. Відповідач зазначає, що заборгованість за природний газ, отриманий від позивача, виникла через несплату споживачами заборгованості за використану теплову енергію, різницю в тарифах серед населення, організаціям, установам, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, і які із державного бюджету відповідачу не відшкодовані. На думку відповідача, слід врахувати і його добросовісну поведінку, оскільки кошти були сплачені ще 27.12.2016 р., тобто за три з половиною роки до відкриття провадження у даній справі. На даний час відповідач перебуває у критичному фінансовому становищі, маючи наступну поточну заборгованість: Київоблгаз - 464452,24 грн.; Київська обласна ЕК - 233970,15 грн.; із заробітної плати - 524213,04 грн. Також відповідач вказує на те, що згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» нараховані неустойка (штраф, пеня) проценти річних, підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом.

Отже, відповідач з урахуванням п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції на час подання відзиву) скористався наданим ст. 165 ГПК України правом на подання відзиву на позов.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України сторонами до суду не подано.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 р. № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18.06.2020 р. № 731-IX.

Закон України від 18.06.2020 р. № 731-IX набрав чинності 17.07.2020 р., а відтак, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до Закону України від 30.03.2020 р. № 540-IX, закінчуються 06.08.2020 р.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності суд

ВСТАНОВИВ:

15.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (перейменоване на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (продавець) та Комунальним підприємством Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 (покупець) було укладено договір № 2201/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ в обсязі до 1550,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів: січень 340,0; лютий 290,0; березень 250,0; квітень 80,0; травень 0; червень 0; липень 0; серпень 0; вересень 0; жовтень 80,0; листопад 210,0; грудень 300,0.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

В подальшому в договір № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р. купівлі-продажу природного газу було внесено зміни додатковими угодами № 1 від 20.03.2015 р., № 2 від 20.07.2015 р., № 3 від 30.07.2015 р., № 4 від 15.10.2015 р., № 5 від 25.11.2015 р., № 6 від 30.12.2015 р., відповідно до яких, зокрема, змінювалась редакція пункту 5.2 статті 5 «Ціна газу».

Додатковою угодою № 1 від 20.03.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.04.2015 р. до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 2994,30 грн.

Додатковою угодою № 2 від 20.07.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.07.2015 р., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування природного газу розподільними та магістральними трубопроводами до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 2994,30 грн.

Додатковою угодою № 3 від 30.07.2015 р. до договору сторони погодили доповнити п. 6.3 статті 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» абзацами, що регулюють порядок зарахування коштів, що надійшли від покупця.

Додатковою угодою № 4 від 15.10.2015 р. до договору сторони погодили, що з 01.10.2015 р., з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами до сплати за 1000 куб. м природного газу всього з ПДВ 2994,30 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою № 6 від 30.12.2015 р. до пункту 6.1 договору додано абзац наступного змісту: «Сторони погодили, що з урахуванням п. 10.3 цього договору укладення договору(ів) про організацію взаєморозрахунків, крім того , підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р. спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, включаючи, але не обмежуючись обов`язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.».

Згідно з п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем: у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач за період з 31.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2147069,08 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 289110,63 грн., від 28.02.2015 р. на суму 236068,39 грн., від 31.03.2015 р. на суму 195471,42 грн., від 31.10.2015 р. на суму 281539,06 грн., від 30.11.2015 р. на суму 505045,58 грн., від 31.12.2015 р. на суму 639834,00 грн.

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Комунальним підприємством Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» з метою погашення взаємної заборгованості було підписано Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального Фонду Державного бюджету України на загальну суму 1723569,08 грн., предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», а саме:

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 481 від 16.02.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 554800,00 грн., з яких 152863,95 грн. відповідач перераховує позивачу за природний газ за 2015 рік за договором № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р.;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 973 від 18.03.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 652600,00 грн., з яких 352599,40 грн. відповідач перераховує позивачу за природний газ за 2015 рік за договором № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р.;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1222 від 15.04.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 457400,00 грн.;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1511 від 18.05.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 62500,00 грн.;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1713 від 16.06.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 41100,00 грн.;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1866 від 18.07.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 56200,00 грн.;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2125 від 16.08.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 52800,00 грн.;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 3414 від 20.12.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України на суму 1040500,00 грн., з яких 548105,73 грн. відповідач перераховує позивачу за природний газ за 2015 рік за договором № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р.

Перерахування отриманих відповідачем на підставі спільних протокольних рішень коштів позивачу підтверджується банківськими виписками з рахунку НАК «Нафтогаз України» від 22.02.2016 р., від 29.03.2016, від 21.04.2016 р., від 25.05.2016 р., 29.06.2016 р., від 26.07.2016 р., від 23.08.2016 р., від 27.12.2016 р.

Крім того, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2975 від 21.11.2016 р. за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України було перераховано за природний газ за 2015 рік за договором № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р. 423500,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 16.12.2016 р.

Загальна сума грошових коштів перерахованих відповідачем позивачу на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 складає 1723569,08 грн.

З огляду на викладене, на виконання умов договору за рахунок державних субвенцій відповідачем сплачено: 22.02.2016 р. 152863,95 грн., 29.03.2016 р. 136246,68 грн. за актом приймання-передачі від 31.01.2015 р. (за зобов`язаннями січня 2015 р.); 29.03.2016 р. 216352,72 грн., 21.04.2016 р. 19715,67 грн. за актом приймання-передачі від 28.02.2015 р. (за зобов`язаннями лютого 2015 р.); 21.04.2016 р. 195471,42 грн. за актом приймання-передачі від 31.03.2015 р. (за зобов`язаннями березня 2015 р.); 21.04.2016 р. 242212,91 грн., 25.05.2016 р. 39326,15 грн. за актом приймання-передачі від 31.10.2015 р. (за зобов`язаннями жовтня 2015 р.); 25.05.2016 р. 23173,85 грн., 29.06.2016 р. 41100,00 грн., 26.07.2016 р. 56200,00 грн., 23.08.2016 р. 52800,00 грн., 16.12.2016 р. 331771,73 грн. за актом приймання-передачі від 30.11.2015 р. (за зобов`язаннями листопада 2015 р.); 16.12.2016 р. 91728,27 грн., 27.12.2016 р. 548105,73 р. за актом приймання-передачі від 31.12.2015 р. (за зобов`язаннями грудня 2015 р.).

Таким чином, відповідач за отриманий в січні 2015 року, лютому 2015 року, березні 2015 року, жовтні 2015 року, листопаді 2015 року та грудні 2015 року, природний газ розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого в січні 2015 року, лютому 2015 року, березні 2015 року, жовтні 2015 року, листопаді 2015 року та грудні 2015 року природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 16505,35 грн. пені за загальний період з 30.11.2016 р. по 26.12.2016 р. та 1953,03 грн. 3% річних за загальний період з 30.11.2016 р. по 26.12.2016 р., нарахованих на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року (за зобов`язаннями листопада 2015 року) та від 31.12.2015 року (за зобов`язаннями грудня 2015 року).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається з банківської виписки з рахунку позивача від 16.12.2016 р., оплата за переданий природний газ у листопаді 2015 року здійснювалась відповідачем шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів, з призначенням платежу Постанова КМУ від 11.01.2005 р. № 20, СПР № 2975 від 21.11.2016 р. «п» 98690 «с» 324810, договір № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р..

Як вбачається з банківської виписки з рахунку позивача від 27.12.2016 р., оплата за переданий природний газ грудні 2015 року здійснювалась відповідачем шляхом перерахування на рахунок позивача грошових коштів, з призначенням платежу Постанова КМУ від 11.01.2005 № 20, СПР № 3414 від 20.12.2016 «п» 152460 «с» 888040, договір № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р..

Судом встановлено, що розрахунки за поставлений позивачем природний газ за вказаними актами прийому-передачі природного газу здійснювались шляхом підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р. Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Статтею 7 Господарського кодексу України передбачено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

У статті 12 Господарського кодексу України зазначено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Це регулювання визначено Порядком № 20, який діяв на час укладення договору і втратив чинність з 01.01.2018 р. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 951 від 08.11.2017 р.

З аналізу змісту Порядку № 20 випливає, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 20 органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і СПР, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку № 20).

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Отже, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, як то Постанова КМУ від 11.01.2005 р. № 20.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, а сторони, підписавши СПР, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.06.2020 р. у справі № 912/1701/18.

Отже, з огляду на викладене, для нарахування пені на підставі пункту 7.2 договору та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених СПР, а підставою для стягнення таких нарахувань за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, яка не була предметом регулювання СПР, та яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Аналогічний правовий висновок також викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі № 904/1210/18.

З огляду на викладене, судом встановлено, що сторони, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок оплати, а тому правові підстави для нарахування пені та 3% річних на заборгованість відповідача за зобов`язаннями листопада 2015 р. та грудня 2015 р., сплачену на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р., відсутні.

Отже, підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Договором № 2201/15-ТЕ-17 від 15.12.2014 р. купівлі-продажу природного газу не передбачено нарахування пені понад шестимісячний строк від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача 16505,35 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 р. за період з 30.11.2016 р. по 15.12.2016 р. та за актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 р. за період з 30.11.2016 р. по 26.12.2016 р., з порушенням частини шостої статті 232 ГК України, оскільки на заборгованість за актом приймання-передачі від 30.11.2015 р. нарахування пені припинилось 15.06.2016 р. (згідно з п. 6.1 договору зобов`язання мало бути виконано 15.12.2015 р.), а відповідно до акта приймання-передачі від 31.12.2015 р. нарахування пені припинилось 15.07.2016 р. (згідно з п. 6.1 договору зобов`язання мало бути виконано 15.01.2016 р.).

З урахуванням встановлених судом обставин щодо розрахунків, проведених відповідачем, коштами отриманими за спільними протокольними рішеннями, порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 232 ГК України не є основною підставою для відмови у позовній вимозі про стягнення з відповідача 16505,35 грн. пені. Проте навіть у разі здійснення відповідачем розрахунків за поставлений природний газ власними коштами, то вимога позивача про стягнення з відповідача 16505,35 грн. пені не підлягала б задоволенню з огляду на порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 232 ГК України щодо строків нарахування пені.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, не беруться судом до уваги, оскільки не впливають на результат розгляду даної справи.

Як вже зазначалось, відповідачем заявлено про сплив строків позовної давності.

Правила про позовну давність застосовуються лише тоді, коли доведено існування самого суб`єктивного права позивача.

Однак, судом не встановлено існування суб`єктивного права позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 16505,35 грн. пені та 1953,03 грн. 3% річних задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 про стягнення 16505,35 грн. пені та 1953,03 грн. 3% річних відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 07.08.2020 р.

Суддя О.О. Рябцева