ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2020 Справа № 917/760/20

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/760/20

за позовною заявою Фермерського господарства "Натон" вул. Центральна,89, с. Постольне, Сумська область, 42324 (поштова адреса: пров. Промисловий,4, м. смт. Степанівка, Сумська область, 42304)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" вул. Героїв України, 8, с. Сенча, Лохвицький район, Полтавська область,37254

про стягнення 10 870,57 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 12.05.2020 року надійшла позовна заява Фермерського господарства "Натон" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" про стягнення 10 870,57 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 14.05.2020 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/760/20 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату і час проведення судового засідання (поштові повідомлення про вручення ухвали наявні у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався ( з урахуванням п. 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

04.12.2019 р. між Фермерським господарством "Натон" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сенча" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки №5 (арк. с. 16-18).

У Договорі сторони узгодили, зокрема наступне :

- Постачальник зобов`язується поставити партію Товару, а Покупець прийняти та оплатити Товар - кукурудзу врожаю 2019 року на умовах, зазначених у цьому Договорі (надалі - Товар) (п.1.1 Договору);

- предметом Договору є Товар, який вирощений Постачальником на землях сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності таких сільськогосподарських товаровиробників чи в їх постійному користуванні або використовуються ними на правах оренди (суборенди) чи емфітевзису (п. 1.2. Договору);

- загальна кількість Товару становить 117,00 тон +/- 5% за узгодженням сторін (п. 2.1. Договору);

- якість товару, що постачається Постачальником, має відповідати вимогам діючого на Україні ДСТУ 4525:2006 «Кукурудза. Технічні умови», з урахуванням показників, котрі погоджено та визначено сторонами у пункті 2.2. Договору (п.2.2. Договору);

- товар що постачається згідно даного Договору, повинен бути в здоровому, в такому що не гріється стані, мати відповідні здоровому зерну нормальний колір, характерний і нормальний запах (без затхлого, солодового пліснявілого, стороннього запахів) (п. 2.3. Договору);

- ціна Товару без ПДВ згідно даного Договору 2916,70 грн. за 1 тонну, ПДВ становить 583,34 грн. Ціна Товару згідно Договору становить 3500,04 грн. за 1 тону (п. 3.1. Договору);

- загальна вартість Товару без ПДВ становить 341 253,90 грн. +/- 5%, ПДВ становить 68 250,78 грн. Загальна вартість Товару, що постачається, на дату укладення цього договору становить 409 504,68 грн., з урахуванням пункту 2.1. цього договору (п. 3.2. Договору);

- Продавець зобов`язується здійснити поставку Товару на умовах EXW (франко-зерновий склад/елеватор відповідно до правил Інкотермс 2010) - (Зерновий склад), - ТОВ «СЕНЧА» за адресою: 37254, Полтавська обл., Лохвицький район, село Сенча, вул. Героїв України,8. У випадку розбіжностей умов цього Договору з правилами «Інкотермс-2010» пріоритет мають умови Договору (п. 4.1. Договору);

- строк поставки Товару: з 04.12.2019 р. до 06.12.2019 p., обидві дати включно (п. 4.2. Договору);

- Покупець здійснює оплату вартості партії Товару на банківський рахунок Постачальника у наступному порядку та у такі строки:

- 80% вартості товару сплачується Покупцем на умовах попередньої оплати протягом 2-х робочих днів після поставки (передачі) Товару на поточний банківський рахунок Продавця;

- оплата залишку неоплаченої суми в розмірі 20% вартості Товару здійснюється Покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня наступного за днем реєстрації Постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також після отримання Покупцем всіх оригіналів документів (видаткових накладних, рахунків, договору та ін.) (п. 5.1. Договору);

- у разі якщо оплата Товару здійснена пізніше строків, вказаних у даному Договорі, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії Товару за кожен день прострочення (п. 6.4. Договору).

На виконання умов Договору, 06.12.2019 року Позивач передав у власність Відповідача товар на загальну суму 411 986,37 грн., що підтверджується оформленою належним чином видатковою накладною №1246 від 06.12.2019 року, (арк. с. 19).

Також позивач вказує на те, що ним на підставі видаткової накладної №1246 від 06.12.2019 року та договору поставки №5 від 04.12.2019 року було зареєстровано податкову накладну №35 від 06.12.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних 26 грудня 2019 року за номером (арк. с. 20-21).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого за Договором товару здійснив лише частково в сумі 401 986,21 грн., внаслідок чого за ним рахується заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 10 870,57 грн. заборгованості за договором поставки №5 від 04.12.2019 року, яка складається з: 10 000,00 грн. основного боргу, 702,99 грн. пені, 97,58 грн. 3% річних та 70,00 грн. інфляційних.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копія договору поставки №5 від 04.12.2019 року; копію видаткової накладної №1246 від 06.12.2019 року; копію податкової накладної №35; копії платіжних доручень №С2976 від 10.12.2019 року та №2846 від 11.12.2019 року.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару на загальну суму 411 986,37 грн. 06.12.2019 року підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №1246 від 06.12.2019 року (арк. с. 19). Дана обставина не спростована відповідачем.

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого за договором товару здійснив лише частково в сумі 401 198,21 грн. що підтверджується платіжними дорученнями №С2976 від 10.12.2019 року та №2846 від 11.12.2019 року (арк. с. 22-23).

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за договором у розмірі 10 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 10 000,00 грн. є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно статті 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

У пункті 6.4. договору сторони погодили, що у разі якщо оплата Товару здійснена пізніше строків, вказаних у даному Договорі, Покупець сплачує Постачальнику неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії Товару за кожен день прострочення.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 702,99 грн. пені за період з 09.01.2020 року -06.05.2020 року; 97,58 грн. 3% річних за період з 09.01.2020 року 06.05.2020 року та 70,00 грн. інфляційних за період з січня 2020 року -березень 2020 року (розрахунок арк. с. 4).

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3", за підрахунками суду до стягнення підлягає пеня в сумі 701,09 грн. грн., 3% річних в сумі 97,54 грн. та інфляційні в сумі 69,86 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 10 000,00 грн., пені в сумі 701,09 грн. грн., 3% річних в сумі 97,54 грн. та інфляційних в сумі 69,86 грн., підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовуються, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" (вул. Героїв України, 8, с. Сенча, Лохвицький район, Полтавська область,37254, ідентифікаційний код 30879687) на користь Фермерського господарства "Натон" (вул. Центральна,89, с. Постольне, Сумська область, 42324; поштова адреса: пров. Промисловий,4, м. смт. Степанівка, Сумська область, 42304; ідентифікаційний код 34878603) основний борг в сумі 10 000,00 грн., пеню в сумі 701,09 грн. грн., 3% річних в сумі 97,54 грн., інфляційних в сумі 69,86 грн., та 2101,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення підписано 13.08.2020 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко