РІШЕННЯ

Іменем України

04 серпня 2020 року м. Чернігівсправа № 927/285/20
Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

за позовом: Чернігівської міської ради

вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

Третя особа - 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 ,

Третя особа - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2

АДРЕСА_2 ,

Третя особа - 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3

АДРЕСА_3 ,

Третя особа - 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_4

АДРЕСА_4 ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд"

вул. Музейна, 2, м. Чернігів, 14000

про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно

За участю представників учасників справи:

від позивача: Миколаєнко Р.С. самопредставництво, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру від 23.06.2020, Малай А.В. адвокат, ордер серія СВ №1004821 від 08.07.2020

від третьої особи-1: ОСОБА_1 особисто, Бабинець С.П. адвокат, ордер серія ЧН №101805 від 15.04.2020

від третьої особи-2: ОСОБА_2 особисто, Бабинець С.П. адвокат, ордер серія ЧН №101806 від 15.04.2020

від третьої особи-3: Бабинець С.П. адвокат, ордер серія ЧН №101807 від 15.04.2020

від третьої особи-4: ОСОБА_4 особисто, Бабинець С.П. адвокат, ордер серія ЧН №101808 від 15.04.2020

від відповідача: Авраменко Г.М. адвокат, ордер серія ЧН №060591 від 06.04.2020

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Чернігівською міською радою подано позов до Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, а саме:

скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 25554288, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010); визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року;

скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 25554351, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010); визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_6 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010;

скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 24714987, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010); визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_7 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010;

скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» права приватної власності на квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 25554468, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010); визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_8 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірні квартири №8 , 9 , 15 , АДРЕСА_8 , щодо яких внесені записи про державну реєстрацію прав власності за ЗАТ «Чернігівоблбуд», не могли бути передані в колективну або приватну власність, а лише у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова від імені якої виступає Чернігівська міська рада. Позивач посилається також на те, що на даний час відсутнє чинне рішення виконавчого комітету, на підставі якого у ПрАТ «Чернігівоблбуд», як правонаступника ЗАТ «Чернігівоблбуд» виникло право власності на спірні квартири. Позивач зазначає, що як представник територіальної громади міста Чернігова, у власність якої повинні бути передані спірні квартири та як орган уповноважений здійснювати управління державним житловим фондом міста, не має можливості вільно розпоряджатися ним у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у зв`язку з наявністю оскаржуваних записів про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 08.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.05.2020, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

16.04.2020 від третіх осіб надійшли письмові пояснення по справі за підписом адвоката Бабинець С.П., в яких треті особи повністю підтримують позовні вимоги та позицію позивача і просять задовольнити його позов в повному обсязі. Крім того, треті особи зазначають, що враховуючи, що підставою для видачі на ім`я відповідача свідоцтв про право власності на квартири №№ 8, 9, 15, 17 в будинку №40А по вул. В.Чорновола (колишня Войкова) в м. Чернігів було рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28.12.1993 № 285 «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність» в частині», яке в свою чергу було скасовано рішенням №18/УІІ-18 Чернігівської міської ради від 24 березня 2017 року, свідоцтва про право власності на квартири №№ 8, 9, 15, 17 в будинку №40А по вулиці В.Чорновола (колишня Войкова), в місті Чернігів, власником яких станом на сьогоднішній день є Приватне Акціонерне Товариство «Чернігівоблбуд» можуть бути визнані недійсними та скасовані.

22.04.2020 від відповідача надійшло клопотання №1/49 від 22.04.2020, в якому він просить продовжити строк надіслання (надання) суду відзиву на позовну заяву, який не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 (в редакції постанови від 2 квітня 2020 р. № 255) з 12 березня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. (строк 44 дні) на всій території України установлений карантин, заборонена робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, за певним винятком, до якого адвокати, не були включені, встановлено, що особами, які потребують самоізоляції, є, зокрема, особи, які досягли 60-річного віку, за певним винятком осіб, до якого адвокати, також не були включені. Крім того, відповідач стверджує, що він не отримав копію ухвали від 08.04.2020. За таких обставин, відповідач вважає, що оскільки він не отримав копію ухвали від 08.04.2020, це унеможливлює встановити початок строку на надання відзиву, а адвокат Авраменко Г.М. є особою, яка досягла 60-річного віку і до кінця карантину не може з`явитися до суду, керуючись ч.ч. 2,3 ст. 119 ГПК України, п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України, в редакції закону від 30 березня 2020 року №540-ІХ, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 (в редакції постанови від 2 квітня 2020 р. №1255).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 08.04.2020 була направлена відповідачу рекомендованою кореспонденцією, за адресою, зазначеною в позовній заяві: вул. Музейна, 2, м. Чернігів, та повернулась 16.04.2020 до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

29.04.2020 від позивача надійшла заява від 28.04.2020, в якій останній, посилаючись на установлення карантину, просить провести підготовче засідання 06.05.2020 без участі представника позивача.

З огляду на процесуальне право сторони, встановлене у ст.42 Господарського процесуального кодексу України, щодо участі у судовому засіданні, приймаючи до уваги, що явка учасників справи у судове засідання, призначене на 06.05.2020, не визнавалася судом обов`язковою, суд задовольнив клопотання позивача про проведення судового засідання без його участі.

04.05.2020 відповідачем подано клопотання від 04.05.2020 №1/55, в якому відповідач зазначає, що оскільки згідно інформації Уряду поновлення роботи нотаріусів, адвокатів та аудиторів планується тільки на першому етапі виходу з карантину після 11.05.2020 року, а відповідачу необхідно зібрати та подати до суду додаткові докази, у тому числі з використанням адвокатських запитів, керуючись ч.ч. 2,3 ст. 119 ГПК України, п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України, в редакції закону від 30 березня 2020 року N 540-ІХ, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 (з подальшими змінами), та, зокрема, просить продовжити строк надіслання (надання) суду відзиву (додатків до нього та додаткових доказів) на позовну заяву, який не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та відкласти підготовче засідання до поновлення роботи адвокатів у зв`язку з планом поетапного виходу України із карантину.

06.05.2020, до початку судового засідання, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В поданому відзиві відповідач проти позову заперечує, та зазначає, що Чернігівська міська рада ніякого відношення до будівництва будинку, в якому знаходяться спірні квартири не мала і їх будівництво не фінансувала. Відповідач стверджує, що фінансування будівництва спірного будинку та його належність не до державного житлового фонду, а до колективної власності попередників ПрАТ «Чернігівоблбуд» підтверджується низкою судових рішень, які набрали законної сили. Відповідач переконаний, що позивачем не надано суду доказів яким чином і які саме права, свободи або інтереси позивача, який не є власником спірних квартир і не має до них ніякого відношення, порушені оспорюваними свідоцтвами та записами про державну реєстрацію права власності на зазначені квартири в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Крім того, відповідач переконаний, що задоволення позовних вимог не позбавить ПрАТ «Чернігівоблбуд» права власності на спірні квартири № 8, 9, 15 , АДРЕСА_8 , позовні вимоги ЧМР не можуть бути задоволені, так як позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту. В поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить застосувати строк позовної давності у разі визнання порушеним права позивача. Окрім того, відповідач зазначає та просить прийняти до відома, що ним будуть надані додаткові докази в межах строку, встановленого п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» ГПК України, в редакції закону від 30 березня 2020 року N 540-ІХ, після їх отримання від Регіонального відділення ФДМУ по Чернігівській області, оскільки надати їх разом з даним відзивом було неможливо у зв`язку з обмеженнями під час карантину, у тому числі на діяльність адвокатів в умовах карантину. Суд долучив поданий відзив до матеріалів справи.

Уповноважені представники учасників справи в підготовче засідання 06.05.2020 не прибули.

Позивач, відповідач, третя особа-1, третя особа-2, третя особа-3, третя особа-4 належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №392, 386, 406, 112, 120, 228, відповідно.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що ухвала суду про відкриття провадження у справі від 08.04.2020, направлена відповідачу, за адресою, зазначеною в позовній заяві, повернулась 16.04.2020 до суду не врученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання», та була повторно направлена відповідачу 23.04.2020. Вищевказана ухвала господарського суду була направлена представнику відповідача на електронну адресу та отримана останнім 23.04.2020, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши клопотання відповідача №1/49 від 22.04.2020 та №1/55 від 04.05.2020 про продовження строку для подачі відзиву, господарський суд ухвалою від 06.05.2020 відмовив у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» №1/49 від 22.04.2020, оскільки судом враховано, що відповідачем реалізоване своє право, передбачене ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання відзиву від 04.05.2020 №1/56 на позовну заяву в межах строку, визначеного приписами Господарського процесуального кодексу України, без пропуску строку на таке подання.

При цьому, клопотання відповідача №1/55 від 04.05.2020 задоволено частково та продовжено відповідачу - Приватному акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» строк для подання доказів у справі №927/285/20 до 01.06.2020.

Крім того, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.05.2020 відкладено підготовче засідання на 03.06.2020.

12.05.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь №122 від 12.05.2020 на відзив, в якій позивач зазначає, що обставини, встановлені ухвалою Верховного Суду України від 21.03.2012 по справі № 6-24617вов08 не мають преюдиційного значення для вирішення цієї справи, а оскільки позов поданий Чернігівською міською радою обґрунтовується тим, що спірні квартири на момент вводу будинку по вул. Войкова, 40А в експлуатацію відносилися до відомчого державного житлового фонду і підлягали передачі у комунальну власність після зміни форми власності, значення для вирішення цієї справи мають саме обставини, встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017. Крім того, позивач стверджує, що у відповідності до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спірні квартири, які на момент введення будинку по вул. Войкова, 40А в експлуатацію належали до державного житлового фонду, після зміни форми власності підлягали передачі у власність територіальної громади м. Чернігова. У той же час позивач вказує, що доводи відповідача про належність будинку по вул. Войкова, 40А в м. Чернігові до колективної власності, а не до державної та посилання при цьому на Інвентарний опис № 83 основних фондів станом на 01.04.94; протокол засідання інвентарної комісії; акт оцінки майна орендного підприємства «Чернігівоблбуд», лист № 8/6/4712 від 01.11.07, є безпідставними. Щодо застосування строку позовної давності, то позивач вказує, що позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову. Водночас у відповідних випадках судам слід враховувати правила про набувальну давність, передбачені статтею 344 названого Кодексу. Враховуючи, що позов Чернігівською міською радою заявлений з метою усунення порушеного права власності, а саме можливості розпорядитися спірними квартирами у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому порушення прав Чернігівської міської ради зі сторони ПрАТ «Чернігівоблбуд» є триваючим і в даному випадку позовна давність не застосовується.

19.05.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення №1/66 від 18.05.2020 на відповідь на відзив. В поданих запереченнях відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що в наведених доказах йдеться про набуття колективної власності, а у свідоцтвах вказано про право приватної власності, не впливає на набуття приватної власності попередниками відповідача, оскільки ст. 325 Цивільного кодексу України 2003 року трансформувала право колективної власності, суб`єктами якого по Закону України «Про власність» були юридичні особи, у приватну власність. Відповідач вказує, що ретроспективне позбавлення відповідача його права власності на частину первинного капіталу та, відповідно, на частину його активів без компенсації ринкової вартості майна на момент його експропріації, буде становити «втручання» та «позбавлення власності», яке не можна вважати сумісним зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

26.05.2020 від відповідача надійшло клопотання №1/68 від 25.05.2020 про відкладення розгляду справи на дату після закінчення карантину і зняття обмежень щодо самоізоляції. В обґрунтування поданого клопотання відповідач, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211, зазначає, що особами, які потребують самоізоляції, є, зокрема, особи, які досягли 60-річного віку, за певним винятком осіб, до якого адвокати не були включені. Відповідач вказує, що представник відповідача адвокат Авраменко Г.М. є особою яка досягла 60-річного віку і до кінця карантину не може з`явитися до суду.

У підготовче засідання 03.06.2020 прибули уповноважені представники позивача та третіх осіб, а також треті особи 1, 2 та 4 особисто.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 03.06.2020 не прибув.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №431.

У підготовчому засіданні 03.06.2020 представники позивача в усних поясненнях вказали, що позиція сторін у справі вже викладена і можна проводити підготовче засідання, однак зважаючи на досягнення представником відповідача 60-річного віку задля дотримання норм чинного законодавства та для унеможливлення обмежень прав сторін, зазначили, що не заперечують проти відкладення судового засідання. Однак зауважили, що відповідач вільний у виборі представника та не обмежений у їх виборі, зазначивши, що у зв`язку із викладеним у клопотанні відповідач може зловживати своїми процесуальними правами.

Представник третіх осіб ОСОБА_5 не заперечив проти відкладення підготовчого засідання та вважає, що відповідач зловживає процесуальними правами, та звернув увагу, що договір відповідача з адвокатом було укладено у квітні, в той час як постанова Кабінету Міністрів України №211 була прийнята 11 березня 2020 року, а отже адвокат мав попередити відповідача, щодо встановлених обмежень відносно осіб, які досягли 60-річного віку. При цьому, представник вказав, що стороною у справі є юридична особа, а не адвокат.

Присутні у судовому засіданні треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 підтримали позицію адвоката Бабинець С.П. щодо заявленого відповідачем клопотання.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 08.07.2020 та відкладено підготовче засідання на 23.06.2020.

23.06.2020 від відповідача надійшло клопотання №1/78 від 04.06.2020 про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

23.06.2020 від представника третіх осіб надійшло клопотання від 23.06.2020 про проведення судового засідання, призначеного на 23.06.2020 без його участі.

23.06.2020 судом отримано Витяг, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача, за критерієм пошуку , в якому значиться Чернігівська міська рада, місцезнаходження: вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, керівник - Атрошенко Владислав Анатолійович, Миколаєнко Р.С. 09.06.2020 - підписант.

У підготовче засідання 23.06.2020 прибули уповноважені представники позивача та відповідача, а також треті особи 1, 2, 4 особисто. Третя особа-3 у підготовче засідання не прибула.

Ухвала суду від 03.06.2020, направлена на адресу третьої особи-3 ( АДРЕСА_3 ), повернулася до суду неврученою, з відміткою відділення поштового зв`язку «інші причини».

У судовому засіданні 23.06.2020 представник відповідача з метою з`ясування права представника позивача представляти інтереси у суді заявив усне клопотання про зобов`язання позивача надати докази оприлюднення та набрання чинності рішення про затвердження Положення про юридичний відділ Чернігівської міської ради, оскільки вважає, що дане рішення, оскільки воно є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування, має бути оприлюднено, щоб воно набрало законної сили.

У підготовчому засіданні 23.06.2020, враховуючи, що вирішити всі питання визначені ст.182 ГПК України не вбачається можливим, суд оголосив перерву до 30.06.2020, про що присутні учасники справи повідомлені під розписку.

Ухвала повідомлення від 23.06.2020 отримана представником третьої особи особисто в суді.

26.06.2020 від відповідача надійшло клопотання №1/88 від 26.06.2020, в якому останній просить провести судове засідання 30.06.2020 без участі представника товариства та залучити до матеріалів справи копію адвокатського запиту від 04.05.2020.

26.06.2020 від представника третіх осіб надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів з доказами їх направлення позивачу та відповідачу.

У судове засідання 30.06.2020 прибули уповноважені представники позивача та третіх осіб, а також треті особи 1, 2, 4 особисто.

Відповідач в підготовче засідання 30.06.2020 не прибув.

У підготовчому засіданні представник позивача та третіх осіб проти клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності та про долучення копії адвокатського запиту до матеріалів справи не заперечили.

Суд задовольнив клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності та про долучення до матеріалів справи поданої копії адвокатського запиту.

У підготовчому засіданні судом відхилене усне клопотання відповідача про зобов`язання позивача надати докази оприлюднення та набрання чинності рішення про затвердження Положення про юридичний відділ Чернігівської міської ради, з огляду на наявність в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача, в якому Миколаєнко Р.С. є підписантом, з огляду на те, що матеріали справи містять докази на право представлення інтересів позивача у суді Миколаєнко Р.С. без довіреності.

У судовому засіданні представник третіх осіб заявив усне клопотання про продовження третім особам строку на подачу доказів та просив долучити документи подані з клопотанням від 26.06.2020, посилаючись на постановку КМУ щодо карантинних заходів та внесених змін до Господарського процесуального кодексу України щодо продовження строків на час дії карантину, зважаючи, що відповідач на минулому судовому засіданні не заперечував проти документів.

Представник позивача не заперечив проти долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Суд керуючись ст. 118, 119 Господарського процесуального кодексу України постановив протокольну ухвалу про задоволення клопотання представника третіх осіб та продовжив третім особам строк на подачу доказів, з огляду на викладене обґрунтування та зміни до внесені до п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, та залучив документи до матеріалів справи. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 30.06.2020 закрито підготовче провадження у справі №927/285/20 та призначено її до судового розгляду по суті на 08.07.2020. 08.07.2020 від позивача надійшло клопотання від 08.07.2020 про долучення до матеріалів справи ордера на надання правничої допомоги, яке задоволено судом.

У судове засідання 08.07.2020 прибули уповноважені представники позивача, відповідача та третіх осіб, а також треті особи 1, 2, 4 - особисто.

У судових засіданнях з розгляду спору по суті 08.07.2020, 16.07.2020, 22.07.2020 оголошувались перерви до 16.07.2020, 22.07.2020 та 04.08.2020.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів №81 від 18.04.1988 «Про державне та індивідуальне будівництво» у розділі «I. Про державне будівництво» надано Чернігівському обласному ремонтно-будівельному тресту дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт на площі 0,2га по вул. Войкова, 40 «а» для будівництва односекційного 10-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованим продовольчим магазином. Кількість квартир визначити проектом.

31.03.1989 між Чернігівським обласним управлінням житлово-комунального господарства Чернігівського облвиконкому (управління), з однієї сторони та колективом працівників Чернігівського спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту (трест) було укладено договір об умовах організації виробництва і матеріального стимулювання між облжилкомунуправлінням Чернігівського облвиконкому і колективом працівників Чернігівського спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту в умовах оренди майна державного підприємства, який вступив в дію з 01.04.1989 по 31.12.2010.

Відповідно до п.2.13 вказаного договору трест зобов`язався забезпечити збереження соціалістичної власності і нести матеріальну відповідальність у відповідності з Законом.

У ст.87 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що соціалістичною власністю є: державна (загальнонародна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організації. У статті 88 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що основу особистої власності громадян становлять трудові доходи.

У відповідності до п. 1.3 Статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного тресту «Чернігівоблбуд», затвердженого на конференції тресту 20.01.1990р. та зареєстрованого рішенням Деснянського районного виконкому Ради народних депутатів 28.02.1990р. № 58, «Чернігівоблбуд» - є орендним підприємством і правонаступником державного підприємства Чернігівського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту Міністерства житлово-комунального господарства УРСР, працюючого на підставі договору про умови організації виробництва і матеріального стимулювання між облжитлокомунуправлінням Чернігівського облвиконкому і колективом Чернігівського ремонтно-будівельного тресту на умовах оренди майна від 31.03.1989р. і додаткової угоди до нього.

Згідно з п. 1.5 свого Статуту трест «Чернігівоблбуд» складає самостійний баланс, є юридичною особою, володіє відокремленою частиною загальнонародної соціалістичної власності, взятої в оренду від Чернігівського обласного управління житлово-комунального господарства Чернігівського облвиконкому, и створює свою колективну власність. Відповідно до ст. 2 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 N 697-XII, власність в Українській РСР виступала в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна.

У відповідності до ч.4 ст. 2 Закону УРСР «Про власність» в редакції Закону N 2544-12 від 07.07.1992 власність в Українській РСР виступала в таких формах: приватна, колективна, державна.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 1.1 статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд», затвердженого конференцією організації орендарів підприємства «Чернігівоблбуд» (протокол від 12.05.1992), перереєстрованого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради народних депутатів (рішення №235 від 18.10.1993) визначено, що орендне підприємство «Чернігівоблбуд» повне найменування Чернігівське обласне проектне ремонтно-будівельне орендне підприємство «Чернігівоблбуд» утворене на підставі оренди майна державного підприємства - Чернігівського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, у відповідності з рішенням конференції тресту від 20.01.1990. Додаткова угода до договору оренди укладена з Фондом комунального майна і приватизації обласної ради народних депутатів 23.07.1993, з метою приведення у відповідність з Законом України «Про оренду майна державних підприємств і організацій» договору оренди від 31.03.1989, укладеного з обласним управлінням комунального господарства.

Відповідно до ст. 26 Цивільного кодексу Української РСР в редакції на дату проведення конференції Чернігівського спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, де було затверджено Статут тресту «Чернігівоблбуд», юридична особа має цивільну правоздатність відповідно до встановлених цілей її діяльності.

Правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації. Правоздатність тресту «Чернігівоблбуд», як юридичної особи, виникла починаючи з 26.02.1990, дати державної реєстрації рішенням виконавчого комітету Деснянської районної Ради народних депутатів № 58. Відповідно до ст. 42 Конституції Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття Рішення № 285) громадяни України мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних житл, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги. Громадяни України повинні дбайливо ставитись до наданого їм житла.

У відповідності до статті 1 Житлового кодексу Української РСР (чинного на момент прийняття рішення № 285) відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин. (Стаття 2. Завдання житлового законодавства Української РСР).

Згідно зі статтею 3 Житлового кодексу Української РСР (чинного на момент прийняття рішення № 285) житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. Відносини, зв`язані з будівництвом житла, регулюються відповідним законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Статтею 4 Житлового кодексу Української РСР (в редакції на дату прийняття рішення № 285), передбачено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285), державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Також статтею 1 Закону УРСР «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, на дату прийняття рішення № 285), встановлено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно зі ст. 52 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285) жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

За правилами ст. 15 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285), виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті (в тому числі): приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51); затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52); видають ордери на жилі приміщення (частина перша статті 58, частина перша статті 122, частина друга статті 141).

Статтею 18 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на 28.12.1993, дату прийняття рішення № 285) встановлено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

21.06.1993 рішенням №122 виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про затвердження актів державних приймальних комісій» затверджено акт державної приймальної комісії Новозаводський район 36-квартирний будинок з збудовано-прибудованим магазином по вул. Войкова, 40 «а», I комплекс без магазину, зальною площею 2560,87кв.м, кошторисною вартістю 712т крб. в цінах 1984 року побудований будівельним управлінням №5 треста «Чернігівоблбуд» за його замовленням. Поштова адреса: вул.Любецька, 19, замовнику прийняти об`єкт на свій баланс.

У доданому до матеріалів справи акті державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію вказано, що замовником є АП «Чернігівоблбуд», будівництво проведено на підставі рішення від 18.04.1989 року №81.

Слід зазначити, що у поданій відповідачем до матеріалів справи копії Загальної частини статуту Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного треста «Чернігівоблбуд» (зареєстрованого 28.02.1990 №58) у розділі 1.2 «Структурні підрозділи тресту» відсутній у переліку такий підрозділ, як будівельне управління №5 треста «Чернігівоблбуд».

У ст.58 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до архівного витягу №17-24/75/4 від 24.03.2020 із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 05.10.1993 №224 «Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках і в тих, які підлягають знесенню» вирішено затвердити спільні рішення адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, організацій про виділення житлової площі і видати ордери п.4.7 Управлінню виробничо-технічної комплектації тресту «Чернігівоблбуд»: ОСОБА_6 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_12 , на сім`ю 4 чол. (він, дружина, син, мати), зі зняттям з квартирного обліку. Квартирна черга № 2 з 20.03.89. Проживали по

АДРЕСА_13 виконання вказаного рішення видано гр.Баран А.Л. ордер на жиле приміщення №667 від 21.10.1993 за підписом голови виконкому міської Ради народних депутатів м.Чернігова.

Відповідно до архівного витягу №17-24/75/2 від 24.03.2020 із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 19.07.1993 №160 «Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках і в тих, які підлягають знесенню» вирішено затвердити спільні рішення адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, організацій про виділення житлової площі і видати ордери п.9.2 Чернігівській ремонтно-будівельній дільниці № 3 ОСОБА_1 на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_14 , на сім`ю 5 чол. (він, дружина, два сини, дочка), зі зняттям з квартирного обліку. Квартирна черга №1 з 20.11.74. Проживали по АДРЕСА_15 жил. пл. 36,6 кв. м., одержали квартиру в 1987 році без зняття з квартирного обліку.

На виконання вказаного рішення видано гр. ОСОБА_1 ордер на жиле приміщення №523 від 26.08.1993 за підписом голови виконкому міської Ради народних депутатів м.Чернігова.

Відповідно до архівного витягу №17-24/75/1 від 24.03.2020 із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 19.07.1993 №160 «Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках і в тих, які підлягають знесенню» вирішено затвердити спільні рішення адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, організацій про виділення житлової площі і видати ордери п.9.1. Ремонтно-будівельному управлінню № 1 об`єднання «Чернігівоблбуд» ОСОБА_7 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_16 , на сім`ю 3 чол. (вона, 2 дочки), зі зняттям з квартирного обліку. Квартирна черга № 5, загальна з 1981 року. Проживали по АДРЕСА_17 .

На виконання вказаного рішення видано гр.НОМЕР_1 ордер на жиле приміщення №616 від 02.09.1993 за підписом голови виконкому Новозаводської районної Ради народних депутатів м.Чернігова.

Відповідно до рішення Чернігівської міської ради №91 від 21.04.2015 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла підприємствам, громадянам міста, видачу ордерів» вирішено частково змінити підпункт 9.1 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19.07.1993 №160, а саме викласти у наступній редакції : « ОСОБА_8 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_16 , на сім`ю 3 чол. (вона, 2 дочки), зі зняттям з квартирного обліку. Квартирна черга № 5, загальна з 1981 року. АДРЕСА_17 » замість записаного: «Шурилі...».

Відповідно до архівного витягу №17-24/75/1 від 24.03.2020 із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів від 19.07.1993 №160 «Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках і в тих, які підлягають знесенню» вирішено затвердити спільні рішення адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, організацій про виділення житлової площі і видати ордери п.9.4. Ремонтно-будівельній дільниці № 2 ОСОБА_9 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_18 , на сім`ю 4 чол. (він, дружина, син, дочка), зі зняттям з квартирного обліку. Квартирна черга № 1 з 03.08.81. Проживали по вул. Свердлова, 120, гуртожиток.

На виконання вказаного рішення видано гр. ОСОБА_9 ордер на жиле приміщення №527 від 31.08.1993 за підписом голови виконкому міської Ради народних депутатів м.Чернігова.

Я свідчать матеріали справи, на час видачі вказаних вище ордерів третім особам у даній справі, діяло Чернігівське обласне проектне ремонтно-будівельне орендне підприємство «Чернігівоблбуд» утворене на підставі оренди майна державного підприємства - Чернігівського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, у відповідності з рішенням конференції тресту від 20.01.1990.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Після передачі спірних квартир фізичним особам на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Чернігівської міської Ради народних депутатів, 18.10.1993 року було перереєстровано статут Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд», у п.1.7 якого у переліку структурних підрозділів значиться Чернігівське будівельне управління №5, м. Чернігів, вул.Коцюбинського, 38.

А також після видачі громадянам ордерів на житлове приміщення, 28 грудня 1993 року виконавчим комітетом Чернігівської міської Ради народних депутатів прийнято рішення №285 «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність», відповідно до якого виконавчий комітет зобов`язав бюро технічної інвентаризації видати тресту «Чернігівоблбуд» свідоцтво на право власності на такі квартири: - двокімнатні №№2,3,7,10,15,19,23,34; трикімнатні №№1,9,13,17,21; чотирикімнатні №№8, 12, 16, АДРЕСА_19 ; трикімнатну АДРЕСА_20 ; двокімнатна АДРЕСА_21 .

Як свідчать матеріали справи, виконавчий комітет Новозаводської районної ради народних депутатів 16 лютого 1994 року видало свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок тресту «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів №285 від 28.12.1993, в якому вказано: посвідчує, що в цілому квартири АДРЕСА_22 а дійсно приналежать тресту «Чернігівоблбуд» на праві особистої власності.

Суд зазначає, що станом на 16.02.1994, відповідно до діючого на той час Закону України «Про власність» стаття 11, суб`єктами права приватної власності в Україні є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства, а не юридичні особи.

За даними інформаційної довідки відповідача від 05.07.2017 за №1/69, копія якої подана позивачем до матеріалів справи, згідно з розпорядженням Чернігівського міськвиконкому №385-р від 27.11.1995 орендне підприємство «Чернігівоблбуд» було перейменовано в Чернігівське обласне проектне ремонтно-будівельне закрите товариство «Чернігівоблбуд», яке в свою чергу було перейменовано в закрите акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» (розпорядження Чернігівського міськвиконкому від 03.09.04р. №1000010).

Публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» (ідентифікаційний код 03333653) , відповідно до п.п.1.4, 1.5 Статуту, затвердженого зборами акціонерів закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» протокол № 1 від 27.05.2011р. та зареєстрованого державним реєстратором 27.07.2011р., створено згідно установчих зборів засновників від 13.04.1995р. №7 шляхом перетворення суб`єкта підприємницької діяльності Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд», і відповідно є правонаступником Чернігівського обласного проектного ремонтно-будівельного орендного підприємства «Чернігівоблбуд» та закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд». Загальними зборами акціонерів товариства 27.05.2011 (протокол №1 від 27.05.2011) прийнято рішення про обрання типу товариства та зміну його найменування: з закритого акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» на публічне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд».

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 03333653 в реєстрі значиться Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд», за адресою: 14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, вул. Музейна, будинок 2, Демшевський Віктор Федорович - підписант; керівник.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради згідно з п.1.37 рішення «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, оформлення дублікатів свідоцтв про право власності, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками» №48 від 15.03.2010 вирішено доручити Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтва про право власності на підставі проведеної технічної інвентаризації юридичним та фізичним особам: Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на квартири №№ 3, АДРЕСА_23 ; на квартири №№ 1, 2, 8, 13, 15, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29, 30, 34, 37, 39 по вул. Освіти, 4а; на квартири №№ 1, 2 по вул. Толстого, 117а; на квартири №№ 7, 8, 9, 13,15,17 по вул. Войкова, 40а.

31.03.2010 виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення виконкому Чернігівської міської Ради №48 від 15.03.2010 видано: свідоцтво САС №748802 про право приватної власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 98,0 кв.м., житлова площа 59,0 кв.м. Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд»; свідоцтво САС №748805 про право приватної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 72,7 кв.м., житлова площа 42,5 кв.м. Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд»; свідоцтво САС №748803 про право приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 57,3 кв.м., житлова площа 31,7 кв.м. Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд»; свідоцтво САС №733850 про право приватної власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 73,8 кв.м., житлова площа 43,2 кв.м. Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд».

01.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 25554288, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

01.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 25554351, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

01.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 24714987, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

01.04.2010 до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 25554468, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

Відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 04.06.2015 «Про скасування п.1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15 березня 2010 року «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, оформлення дублікатів свідоцтва про право власності, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками», пункт 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15 березня 2010 року скасовано.

На час розгляду даної справи рішення Чернігівської міської ради від 04.06.2015 «Про скасування п. 1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15 березня 2010 року» у судовому порядку не оскаржувалось.

Окрім того, як встановлено у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 11.07.2017 у справі №927/431/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 та постановою Верховного Суду України від 13.02.2018, за позовом приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 24.03.2017, на пленарному засіданні Чернігівської міської ради 24 березня 2017 року прийнято рішення №18/VII-18 «Про визнання таким, що не відповідає законодавству рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №285 від 28 грудня 1993 року «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність» в частині» (далі за текстом - рішення міськради від 24.03.2017), в якому позивач з посиланням на статті 8, статті 47 Конституції України, статей 25 та 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визнав рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №285 від 28 грудня 1993 року «Про переведення житла тресту «Чернігівоблбуд» в колективну власність» в частині зобов`язання бюро технічної інвентаризації видати тресту «Чернігівоблбуд» свідоцтво на право власності на квартири: двокімнатні №2, 3, 7, 10, 15, 19, 23, 34; трикімнатні №1, 9, 13, 17, 21; чотирикімнатні №8, 12, 16, 32 по вул. Войкова, 40-а в місті Чернігові, таким, що не відповідає Конституції України та чинному законодавству України. У вказаному позові відмовлено.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, оскільки, на його думку, він як представник територіальної громади міста Чернігова, у власність якої повинні бути передані зазначені у позові квартири, позбавлений права вільно розпоряджатися квартирами АДРЕСА_24 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відмовив особам, які проживають та зареєстровані у вказаних квартирах у приватизації квартир у зв`язку із наявністю записів про державну реєстрацію права власності на спірні квартири за ЗАТ «Чернігівоблбуд». Позивач вважає, що у судовому порядку підлягає захист право власності Чернігівської міської ради на спірні квартири.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З аналізу статей 13, 15, 16 Цивільного кодексу України слідує, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Чернігівська міська рада є представницьким органом територіальної громади, що здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України і законами України, а також приймає від її імені рішення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України).

При цьому, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються на підставі заяви громадянина.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до органу приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_5 .

09.01.2020 Збанацький Ярослав Анатолійович звернувся до органу приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_6 .

28.01.2020 ОСОБА_3 звернувся до органу приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_7 .

24.01.2020 ОСОБА_4 звернулася до органу приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну спільну часткову власність квартири АДРЕСА_8 .

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 326 Цивільного кодексу України передбачено, що у державній власності знаходиться майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Підставою видачі ЗАТ «Чернігівоблбуд» свідоцтв про право власності від 31.03.2010 на квартири №8, 9, 15, 17 є рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів № 48 від 15.03.2010 (викладене у п. п. 1.37), тобто видача свідоцтв є дією з оформлення права власності на підставі рішень. Таким чином, оскільки в подальшому зазначений пункт рішення виконкому Чернігівської міської ради рішенням Чернігівської міськради скасовано, то свідоцтва про право власності на квартири №8, 9, 15 , 17 в будинку 40а по вул. Войкова, м.Чернігів від 31.10.2010, якими посвідчено право власності відповідача на нерухоме майно, підлягають визнанню недійсними.

Отже позовні вимоги позивача про визнання: недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року, серія САС 748802;

недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_6 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року, серія САС 748805;

недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_7 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року, серія САС 748803;

недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_8 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року, серія САС 733850 підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, судом приймаються до уваги твердження позивача та третіх осіб, щодо недійсності свідоцтв на право власності на квартири №8 , 9, 15, 17 в будинку №40-А по вул. Войкова в м. Чернігові від 31.03.2010.

Відповідач в обґрунтування своєї позиції щодо заперечень проти позову посилається на судові рішення які були прийняті до часу прийняття рішення Чернігівської міської ради від 04.06.2015 «Про скасування п.1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15 березня 2010 року «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, оформлення дублікатів свідоцтва про право власності, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками», відповідно до якого пункт 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15 березня 2010 року скасовано. Отже на час прийняття даного рішення у справі наявні інші обставини, що не були предметом дослідження попередніх судових рішень, а тому заперечення відповідача оцінюються критично.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 5 Конституції України унормовано, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26.03.2002 визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26.03.2002 № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. Названим Законом встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59). У Законі України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (частина дев`ята статті 59, пункт 15 частини першої статті 26).

Право на захист особа здійснює на свій розсуд, а нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Зазначене свідчить про те, що позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого права та інтересу і суд не вправі обмежувати позивача в обранні такого способу захисту цивільних прав та інтересів, який на його погляд є найбільш правильним.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Оскільки судом встановлено обґрунтованість частини позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позову, суд досліджує питання щодо існування підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові 257 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин.

Як свідчать матеріали справи, правом на приватизацію квартир №8, 9, 15, 17 у відповідності до приписів Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» скористалися особи, які на законних підставах отримали ордер на житло, вселилися у приміщення вказані в ордері і протягом тривалого часу з 1993 року добросовісно використовують квартиру як єдине житло.

У даному випадку право на звернення з позовом у позивача виникло не з дати видачі оспорюваних свідоцтв на право власності від 31.03.2010, як стверджує відповідач, а з дати неможливості розпорядитися квартирами №8 , 9, 15, АДРЕСА_8 , у відповідності до приписів Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з огляду на звернення ОСОБА_1 - 23.01.2020, ОСОБА_2 - 09.01.2020, ОСОБА_3 - 28.01.2020, ОСОБА_4 - 24.01.2020 до органу приватизації житлового фонду міської ради.

За таких обставин, суд доходить висновку, що перебіг позовної давності на дату звернення позивача до суду з даним позовом не є пропущеним.

Щодо вимоги Чернігівської міської ради про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 25554288, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010);

запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 25554351, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010);

запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 24714987, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010);

запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 25554468, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010), суд зазначає наступне.

У статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як захист права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні -гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому - підпунктом «а» пункту 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав: як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Суд зазначає, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення рішення суду, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому суд відмовляє у такому способі захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.

У пункті 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №906/516/19.

З огляду на вище наведене, суд доходить висновку, що умови Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 та Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить застережень, виключень щодо вчинених реєстраційних записів до 16.01.2020.

Отже посилання позивача на судову практику, що склалася відносно ефективного способу захисту про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, судом не приймаються до уваги, оскільки практика була сформована на підставі діючого на той час законодавства і не стосувалася змін які набули чинності з 16.01.2020.

З огляду на вище наведене, суд приймає до уваги заперечення відповідача в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд при прийнятті рішення враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як такі, що не спростовують висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на часткове задоволення позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам. А саме з Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» підлягає стягнення на користь Чернігівської міської ради 8408 грн 00 коп. судового збору.

Представник третіх осіб в судовому засіданні 04.08.2020 надав детальний розрахунок суми судових витрат, які понесли треті особи на стороні позивача у зв`язку із розглядом справи №927/285/20 в суді першої інстанції на суму 21020,00грн., зазначивши при цьому, що представником була досягнута домовленість щодо фіксованої вартості робіт по справі в сумі 5000грн. з кожного, додаткова оплата від них не вимагалась і ним відповідно не сплачувалась.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.08.2020 надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у господарській справі №927/285/20 за позовом Чернігівської міської ради до ПрАТ «Чернігівоблбуд» з урахуванням мінімальних ставок гонорару на суму 30000грн.

Згідно ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Представник третіх осіб в судовому засіданні 04.08.2020 просив розглянути питання розподілу судових витрат після винесення рішення, про що ним буде подана відповідна заява.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше 15 днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.2 ст221 Господарського процесуального кодексу України)

У зв`язку з вище зазначеним та з огляду на приписи ст.238 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у п`ятнадцятиденний термін з дня ухвалення рішення не вбачається можливим, а тому судове засідання призначається на перший робочий день після виходу судді з відпустки тобто на 31 серпня 2020 року о 15:30.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-168, 221, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Чернігівської міської ради (вул. Магістрацька, 7, м.Чернігів, ідентифікаційний код 34339125) до Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» (вул. Музейна, 2, м. Чернігів, ідентифікаційний код 03333653) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно - задовольнити частково.

2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року.

3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року.

4. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_7 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року .

5. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_8 від 31.03.2010, видане Закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010 року .

6. Відмовити Чернігівській міській раді в задоволенні позовної вимоги про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна 25554288, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

7. Відмовити Чернігівській міській раді в задоволенні позовної вимоги про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер майна 25554351, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

8. Відмовити Чернігівській міській раді в задоволенні позовної вимоги про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер майна 24714987, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

9. Відмовити Чернігівській міській раді в задоволенні позовної вимоги про скасування в Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису від 01.04.2010 про державну реєстрацію за Закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» () права приватної власності на квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер майна 25554468, підстава: свідоцтво про право власності від 31.03.2010).

10. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» (вул. Музейна, 2, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 03333653) на користь Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, ідентифікаційний код 34339125) 8408 грн 00 коп. судового збору.

11. Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - на 31 серпня 2020 року о 15:30. Засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Чернігівської області за адресою: проспект Миру 20, м. Чернігів, 14000, зал судових засідань №307.

Запропонувати учасникам справи надати суду у строк до 17.08.2020 письмові пояснення щодо заявлених відповідачем та третіми особами вимог про розподіл судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 10.08.2020.

Суддя Н.Ю.Книш