ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2020м. ДніпроСправа № 904/2005/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка", м. Херсон

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Курс", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 50 679 грн. 00 коп.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне спеціалізоване монтажно-налагоджувальне підприємство "Газкотлоспецмонтажналадка" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Курс" безпідставно набуті грошові кошти в сумі 50 679 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковим перерахуванням позивачем на рахунок відповідача грошових коштів та неповерненням їх останнім на вимогу позивача. Позивач зазначає, що між сторонами відсутні будь-які договірні зобов"язання, що стосуються перерахованих коштів, у зв"язку з чим вважає їх такими, що одержані відповідачем без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню позивачу в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У зв`язку із запровадженням на території України карантину про дату та час підготовчого засідання вирішено повідомити учасників справи додатково.

Господарський суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

Крім того, згідно із п. 11 Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020 року, розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту, зокрема, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки судового розгляду справи продовжуються на строк дії такого карантину, а строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Надалі строк дії карантину продовжувався з 03.04.2020 до 24.04.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239), з 24.04.2020 до 11.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291), з 11.05.2020 до 22.05.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343), з 22.05.2020 до 22.06.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392), з 22.06.2020 до 31.07.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500), з 01.08.2020 до 31.08.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641).

Після послаблення карантину, ухвалою господарського суду від 07.05.2020 підготовче засідання у справі призначене на 16.06.2020.

15.06.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про проведення підготовчого засідання без участі його представника за наявними у справі доказами, за результатами якого закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду від 16.06.2020 підготовче засідання відкладено на 14.07.2020, у зв`язку із неявкою представників сторін.

13.07.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому він повідомив, що надав усі докази на підтвердження позовних вимог, не може забезпечити явку повноваженого представника у призначене засідання, у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі, просив суд закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Ухвалою господарського суду від 14.07.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 04.08.2020.

28.07.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання 04.08.2020 у режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду від 29.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні 04.08.2020 о 14:10 год. в режимі відеоконференції.

03.08.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому він просив визнати поважними причини неявки його представника в судове засідання, яке відбудеться 04.08.2020, у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі та територіальною віддаленістю місцезнаходження підприємства позивача від Господарського суду Дніпропетровської області, а також просив відкласти розгляд справи на іншу дату.

Відповідач явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 520.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України передбачені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, зокрема у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін та відмовити у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

За приписами ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку із неявкою сторін, рішення прийнято без його проголошення.

Відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є наявність/відсутність між сторонами договірних відносин щодо поставки товару; наявність/відсутність підстав для застосування до спірних відносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України; наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів.

На підтвердження обставин, які є предметом доказування у даній справі, позивач надав до матеріалів справи такі докази:

- копії платіжних доручень № 1683 від 17.09.2019, № 1940 від 07.11.2019;

- копії рахунків на оплату № 920 від 16.09.2019, № 1219 від 01.11.2019;

- копію вимоги про сплату боргу за № 30/01-1 від 30.01.2020;

- копії накладної № 830 від 11.02.2020, фіскального чеку від 11.02.2020, опису вкладення від 11.02.2020, результатів відстеження Укрпошти № 830.

Так, судом встановлено, що 17.09.2019 Приватне спеціалізоване монтажно-налагоджувальне підприємство "Газкотлоспецмонтажналадка" (позивач), на підставі виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційною фірмою "Курс" (відповідач) рахунку № 920 від 16.09.2019, перерахувало останньому на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ "БАНК "УКРАЇН.КАПІТАЛ", МФО 320371, грошові кошти у розмірі 25 029 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1683 від 17.09.2019 (а.с. 7, 8).

Крім того, 07.11.2019 позивач, на підставі виставленого відповідачем рахунку № 1219 від 01.11.2019, перерахував відповідачу на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в ПАТ "БАНК "УКРАЇН.КАПІТАЛ", МФО 320371, грошові кошти у розмірі 25 650 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1940 від 07.11.2019 (а.с. 9, 10).

У рахунках на оплату № 920 від 16.09.2019 та № 1219 від 01.11.2019 зазначено найменування товару, який мав поставити відповідач (постачальник) позивачу (покупець), а саме: лічильники газу ультразвукові G 16 A1 Dn 40 0,7 (1 шт.), G 25 A1 Dn 50 0,7 (1 шт.).

Позивач зазначає, що між сторонами відсутні будь-які договірні зобов"язання, що стосуються перерахованих коштів, у зв"язку з чим вважає їх такими, що одержані відповідачем без достатньої правової підстави, і підлягають поверненню позивачу в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

11.02.2020 позивач надіслав відповідачу вимогу за № 30/01-1 від 30.01.2020 про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 50 679 грн. 00 коп. Дану вимогу відповідач отримав 20.02.2020 (а.с.11-14), однак відповіді не надав, вимогу не задовольнив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 6, 627, 628 та 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робить застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні - два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

За приписами ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи не підтверджується укладення між сторонами господарського договору на поставку лічильників газу ультразвукових у порядку, встановленому статтею 181 Господарського кодексу України, та досягнення істотних умов (строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України), тому такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся (частина 8 статті 181 Господарського кодексу України).

Докази існування між сторонами інших зобов`язань, за якими позивач мав сплатити відповідачеві кошти, також в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 50 679 грн. 00 коп. є помилково перерахованими та безпідставно набутими відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2020 позивач надіслав відповідачу вимогу за № 30/01-1 від 30.01.2020 про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 50 679 грн. 00 коп., яку останній отримав 20.02.2020, однак відповіді не надав, вимогу не задовольнив.

Доказів повернення грошових коштів у розмірі 50 679 грн. 00 коп. відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував.

Враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами правочину, суд погоджується щодо обґрунтованості посилань позивача на те, що оспорювана сума отримана відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 178, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка" до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Курс" про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 50 679 грн. 00 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Курс" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Білої З, 69 В, ) на користь Приватного спеціалізованого монтажно-налагоджувального підприємства "Газкотлоспецмонтажналадка" (73005, м. Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії, 2, корп. 4, кв. 130, ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 50 679 грн. 00 коп. (п"ятдесят тисяч шістсот сімдесят дев"ять грн. 00 коп.) та 2 102 грн. 00 коп. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 12.08.2020

Суддя І.А. Рудь