ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.08.2020 Справа № 905/1022/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м.Дніпро, Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка Донецької області,

про стягнення штрафу в розмірі 42'355,00грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи -,

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м.Дніпро, Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка Донецької області, про стягнення штрафу в розмірі 42'355,00грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідачем у перевізному документі - накладній №53689592 невірно вказано масу вантажу у вагоні №56962558, що у розумінні положень Статуту залізниць України, є підставою для нарахування ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати.

Ухвалою господарського суду від 09.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1022/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі - 16.06.2020, Акціонерне товариство "Українська залізниця" - 15.06.2020, регіональна філія "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" - 12.06.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

30.06.2020 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив №11/10/587 від 22.06.2020 на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що дані в накладну щодо маси вантажу були внесені після зважування «в статиці» на сертифікованих та приписаних до станції Авдіївка вагах. На станції відправлення заперечень з боку залізниці щодо маси вантажу не було. Також відповідач просив зменшити розмір штрафу до одної провізної плати, посилаючись на складне фінансове становище у зв'язку із провадження господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції.

09.07.2020 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь №13-04/275 від 07.07.2020 на відзив, у якій заперечує проти аргументів, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 10.08.2020 клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надходило.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 ГПК України за наявними в ній матеріалами в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

11.02.2020 Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) зі станції Авдіївка Донецької залізниці відправило вантажоодержувачу - Приватному акціонерному товариству «Маріупольський метьалургійний комбінат ім.Ілліча», на станцію Маріуполь-сортувальний Донецької залізниці за залізничною накладною №53689592 у вагоні №56962558 кокс доменний (вологий).

При оформленні вказаної залізничної накладної маса вантажу визначена вантажовідправником, що підтверджується графою 24 перевізного документу, відповідачем вказано масу вантажу у вагоні №56962558 - 51400кг.

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж наcипом, маркований по центру повздовжньою смугою шириною 400-600мм уздовж вагону вапном. Вантаж розміщено і закріплено згідно з п.1-3 гл.14 Додатка 3 до СМГС.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Статтею 52 Статуту залізниць України визначені випадки, коли на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу.

12.02.2020 під час прибуття вагону №56962558 з вантажем на проміжну станцію Пологи Придніпровської залізниці на підставі актів загальної форми №6382 від 11.02.2020 ст.Чаплино, №1227/1П, №30061 від 12.02.2020 станції Пологи Придніпровської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у спірному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, що підтверджується складеним комерційним актом №463003/18 від 12.02.2020, відповідно до якого за результатами переважування на справних 150-тонних електронних вагах №89 станції Пологи (повірка 04.12.2019), у вагоні №56962558 виявилось - маса брутто 65800кг, нетто - 44000кг, тара - 21800кг, що менше маси зазначеної у документі на 7400кг.

У вказаному комерційному акті також зазначено, що навантаження у вагоні шапкою, фактично маркування розмите проглядається слабо із-за погодних умов. Завантажений згідно документа. Виїмки, заглиблення відсутні, окреслення навантаження без порушень. Розвантажувальні люка зачинені на запірний механізм. Перекосу кузова немає, люка закриті. Контрольне зважування вантажу проводилося в присутності: начальника станції Чистов В.Є., начальника вантажного цеху Прокопенко Л.О., приймальника поїздів Овчаренко Л.О., стрілка СК Пологи Пономарець.

Комерційний акт №463003/18 від 12.02.2020 підписали: начальник станції Чистов В.Є., начальник вантажного цеху Прокопенко Л.О., агент комерційний Волик Є.В.

Вказані у комерційному акті результати зважування підтверджуються випискою з книги обліку контрольних зважувань та протоколом зважування вагонів від 12.02.2020 станції Пологи Придніпровської залізниці.

Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки №89 станції Пологи Придніпровської залізниці дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію - 26.10.2007, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 3 місяці; державна повірка здійснювалась 04.12.2019, ваги придатні для зважування. Тобто ваги, на яких проводилось контрольне переважування вантажу, проходили своєчасну перевірку та повірку.

Представником відповідача не надано доказів, які б викликали сумніви у достовірності показів зазначеного засобу ваговимірювальної техніки.

Відповідно до п.12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. №334, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Так, на станції призначення був заповнений розділ "Є" комерційного акту №463003/18/73 від 12.02.2020 про те, що при переважуванні вантажу різниця проти цього акту не виявлена.

Посилаючись на положення статей 118 та 122 Статуту залізниць України, позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача штраф за невірно зазначену масу вантажу у розмірі п'ятикратної провізної плати за спірний вантаж у розмірі 42'335,00грн.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Згідно ч.2 ст.908 ЦК України та ч.5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст.5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084, а також ст.23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1 та п.2.2, графи "Маса вантажу, визначена відправником, кг" та "Спосіб визначення маси" заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника. Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту. Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1 ст.77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002р. №334, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажною двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акту можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акту й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Як було зазначено вище, комерційний акт №463003/18 від 12.02.2020 підписали: начальник станції Чистов В.Є., начальник вантажного цеху Прокопенко Л.О., агент комерційний Волик Є.В.

Суд відзначає, що начальник станції має повноваження на підписання комерційних актів в силу прямої вказівки в п.10 Правил складання актів.

У підтвердження повноважень начальника вантажного цеху Прокопенко Л.О. та агента комерційного Волик Є.В. позивачем надані суду копії:

- наказу №21 від 11.02.2020 щодо призначення відповідальних працівників станції Пологи бути уповноваженими особами на підписання від імені залізниці комерційних актів;

- наказу №88/ДС від 07.02.2020 про призначення відповідальних осіб за складання, правильністю оформлення та підписання комерційних актів у структурному підрозділі «Станція Маріуполь-Порт»;

- наказу №183/ДС від 23.12.2020 про призначення відповідальних осіб за підпис у комерційних актах складених на станції Маріуполь-Сортувальний;

- наказу №69/ОС від 23.10.2017 про переведення Прокопенко Л.О. на посаду начальника району (вантажного);

- посадової інструкції агента комерційного Волика Є.В.

Між тим, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надано жодних доказів, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті. Наразі, вантажоотримувач прийняв спірний вантаж з комерційним актом без будь-яких заперечень, інше не доведено матеріалами справи.

Таким чином, наявний в матеріалах справи комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказам на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Суд відзначає, що наявним в матеріалах справи актом підтверджується відсутність слідів доступу до вантажу, виїмок, заглиблень, будь-яких слідів розкрадання та втрати вантажу під час слідування вагонів. Викладені обставини дають підстави вважати що саме відправник неправильно зазначив масу вантажу у спірній накладній.

Відповідач не спростував фактів, встановлених у розділі "Д", "Є" комерційного акта №463003/18/73 від 12.02.2020, суду не додано ніяких доказів, які б ставили під сумнів дані, зазначені у доданих до позову документах, зокрема у комерційному акті. Наразі вантажоотримувач прийняв спірний вантаж з комерційним актом без будь-яких заперечень, підтвердив викладені в ньому факти, інше не доведено матеріалами справи. У комерційному акті міститься відмітка залізниці призначення, відповідно до якої під час перевірки на станції призначення не було виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу.

Судом відхилені доводи відповідача в частині посилання на те, що на станції відправлення заперечень з боку залізниці щодо маси вантажу не було, оскільки у залізниці відсутній обов'язок здійснювати перевірку фактичної маси вантажу на станції відправлення. Факт здійснення такої перевірки залізницею на станції відправлення відповідачем не доведений. Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву аргументи не спростовують факт невірного зазначення маси вантажу у спірній накладній.

Таким чином, факт невірного зазначення маси вантажу підтверджується матеріалами справи та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Згідно з п.5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст.118 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Враховуючи, що провізна плата за перевезення вантажу у спірному вагоні №56962558 складала: 8' 471,00грн, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 42'355,00грн. Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним, та відповідає ст.ст.118, 122 Статут залізниць України.

Враховуючи викладене, оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими.

Щодо викладеного у відзиві клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Клопотання про зменшення розміру штрафу до розміру однієї провізної плати, а саме до 8' 471,00грн обґрунтоване здійсненням підприємством господарської діяльності у м. Авдіївка Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, ускладнення у зв'язку з цим господарської діяльності відповідача, що суттєво вплинули на фінансове становище відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 с. 233 Господарського суду України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки є правом суду, при реалізації якого повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість такого випадку. При цьому, саме на відповідача покладається обов`язок довести винятковість конкретного випадку та надати відповідні належні та допустимі докази на підтвердження цього.

Проте, як вбачається з матеріалів даної справи, будь-яких доказів в обґрунтування поданого клопотання суду не подано. Зокрема, жодні документи фінансового характеру, які б свідчили про матеріальний стан товариства, суду не надані.

Суд зауважує на тому, що позивач є також господарюючим суб'єктом як і відповідач та несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Підприємництвом, за положеннями ст.42 Господарського кодексу України, є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Суд вважає за необхідне звернути увагу також на наступне.

Частиною 5 статті 307 Господарського суду України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, статтею 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, норми Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють в тому числі питання відповідальності за наслідки неправильного зазначення вантажовідправником у накладній маси вантажу.

В даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, при застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки. Положення статті 122 Статуту залізниць України не пов`язують стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажовідправника.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі № 914/2339/17, від 12.02.2018р. у справі №906/434/17.

Судом також враховано, що розмір штрафу за дане правопорушення визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має.

Суд не вважає заявлену до стягнення суму штрафу як надмірний розмір, неустойка у даному випадку як засіб розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання не перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача.

Враховуючи викладене, суд вирішив відмовити у задоволення клопотання відповідача зменшити розмір штрафних санкцій.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м.Дніпро, Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод", м.Авдіївка Донецької області, про стягнення штрафу в розмірі 42'355,00грн - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл, м.Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5; ) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49038, Дніпропетровська область, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.108; ) штраф у розмірі 42'355,00грн, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 2102,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2020.

Суддя Ю.В. Макарова