ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Справа № 915/675/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з без виклику сторін за наявними матеріалами справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВІТ АГРО" (юридична адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25/1, адреса для листування: 03057, м. Київ, проспект Перемоги, 42, секція F)

до відповідача: фізичної особи-підприємця Пестрак Олександра Анатолійовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про: стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2020 позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом №224/16 від 08.05.2020 (вх. №6026/20) до відповідача про стягнення заборгованості за договором поставки №У-476-2019-Хн від 23.04.2019 в сумі 191370,62 грн, з яких:

- 128901,83 грн - сума боргу за поставлений товар;

-26445,67 грн - штраф 2%;

-31024,41 грн - пеня;

1675,72 грн - збитки від інфляції;

3322,99 грн - 3% річних.

Як на підставу свого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки в частині оплати поставленого товару.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/675/20 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 25.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №915/675/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило.

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 №211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 25 березня 2020 № 239, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 22 квітня 2020 № 291, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 11 травня 2020 року на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04 травня 2020 № 343, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зокрема уряд продовжив карантин до 22 травня 2020 року на усій території України та послабив деякі карантинні обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500, зокрема уряд установив з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 №211.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 50 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Здійснення правосуддя суддями у відкритих судових засіданнях з безпосередньою участю сторін процесу в умовах оголошення Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, створює загрозу для життя та здоров`я суддів і учасників судових засідань.

Водночас згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою принципу верховенства права є право на звернення до суду, що передбачено статтею 55 Конституції України та розвинуто статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року як право на справедливий суд. Статтею 64 Конституції передбачено, що права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У Конституції наголошується, що право на справедливий суд не може бути обмежене в умовах воєнного та надзвичайного стану.

Рішенням Ради суддів України від 17 березня 2020 року затверджено рекомендації щодо особливого режиму роботи судів на період карантину, відповідно до яких на період з 16 березня до 3 квітня судам рекомендовано запровадити заходи, спрямовані на зменшення негативних наслідків, викликаних спалахом вірусної інфекції "COVID-19", зокрема: роз`яснення громадянам щодо можливості відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; обмеження допуску у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; за можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, у порядку письмового провадження; надання учасниками справи необхідних документів (позовних заяв, заяв, скарг, відзивів, пояснень, клопотань тощо) до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі "Електронний суд", поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку; утримання від відвідування приміщень суду, особливо за наявності захворювання.

З огляду на викладене, право на справедливий суд не може бути обмежене, проте при встановленні справедливого балансу між правом особи на безпечне для життя і здоров`я довкілля та правом на справедливий суд переважає природне право осіб на життя та безпечне довкілля, обов`язок щодо забезпечення якого покладено на державу Україна.

Аналогічної позиції дотримується і Вища рада правосуддя в публічному зверненні до Президента України та Верховної Ради України щодо забезпечення доступу громадян до правосуддя в умовах карантину від 26 березня 2020 року.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX (який набрав чинності 02.04.2020) розділ X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України було доповнено частиною 4 такого змісту:

"Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

В подальшому у відповідності до Закону України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 17.07.2020); процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, усі процесуальні строки, продовжені судом відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом тобто з 07.08.2020.

Враховуючи, що розгляд цієї справи відбувається в спрощеному провадженні без виклику сторін, відповідач повідомлявся за юридичною адресою про розгляд справи, жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах карантину, на розгляд суду не подано, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає обгрунтованим постановлення рішення в цій справі у строк, визначений на підставі наведених норм Закону.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

23.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАВІТ АГРО" (далі - позивач) та фізичною особою-підприємцем Пестрак Олександром Анатолійовичем (далі- відповідач) укладено договір поставки № У-476-2019-Хн (далі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі передати у власність покупця (поставити) товар (засоби захисту рослин, добрива з мікроелементами, регулятори росту рослин), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування Товару, його кількість, терміни поставки та оплати, визначені у Специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною. Сторони погоджуються, що базис поставки (місце передачі покупцю) вказується в специфікації, до цього Договору. Ціна за одиницю виміру Товару та його загальна ціна, яку має сплатити покупець, визначається Специфікаціями (додатками) до цього Договору, з урахуванням виог щодо цього, викладених в тексті самого Договору(розділ 2)

Відповідно до п. 1.2.1 Договору у специфікаціях (додатках) до цього Договору визначаються умови поставки постачальником товару покупцю, зокрема умови попередньої оплати товару, відстрочки платежу та розрахунку за поставлений товар векселями, авальованими банками. Без підписання відповідної Специфікації поставка товару постачальником покупцю не здійснюється.

Відповідно до п. 1.4 Договору факт поставки та передачі товару від постачальника до покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних (або катів приймання-передачі) повноважними представниками сторін. З моменту підписання сторонами накладних до покупця переходить право власності на товар та ризики його випадкового знищення або пошкодження .

Відповідно до п. 2.1 Договору ціна товару вказується сторонами в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього Договору. Ціна товару включає вартість неповоротної тари, упаковки. Сплата ціни товару покупцем здійснюється у гривнях України. Сторони можуть визначити у специфікації грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - у доларах США.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що Покупець здійснює оплату Товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок Постачальника. Банківські реквізити Сторін для здійснення взаєморозрахунків вказані в Договорі (розділ 10).

Пунктом 2.3. Договору, передбачено, що якщо у Специфікації визначений еквівалент Ціни Товару (її частини) в доларах США, то сума Ціни Товару (її частина), яку має сплатити Покупець у гривнях України, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її частини), вираженого в доларах США, що зазначений в Специфікаціях, на офіційний курс НБУ продажу долара США на дату розрахунку. У разі збільшення курсу долара США більше ніж на 3% на дату розрахунку до курсу, що визначений у специфікації, покупець зобов`язується провести оплату за товар згідно діючого курсу долара США та протягом 10 робочих днів підписати додаткову угоду про зміну ціни у зв`язку зі зміною курсу.

Відповідно до п. 2.5 Договору термін оплати: оплата товару проводиться в терміни, які вказані в специфікаціях до даного Договору.

Відповідно до п. 2.8 Договору якщо дата оплати товару покупцем припадає на не Банківський день (не робочий день), оплата товару здійснюється покупцем в Банківський день (робочий день), що передує не Банківському дню (не робочому дню).

Відповідно до п. 2.9 Договору покупець зобов`язується оплатити поставлений постачальником товар шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника ціну товару у термін, вказаний у відповідній специфікації до Договору, але в будь-якому разі не пізніше 31.10.2019.

Відповідно до п. 3.1.1. постачальник зобов`язаний передати товар покупцеві в термін, в місці та на умовах, які вказані в специфікаціях до даного Договору.

Згідно з п. 3.2.1. Договору покупець зобов`язаний сплатити вартість товару в установлені терміни та у визначеному порядку.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1. Договору).

Сторони підписали та скріпили печатками додаток № 3346-К-2019 від 23.04.2019 до Договору поставки № У-476-2019-Хн від 23.04.2019 - Специфікація на товар, що поставляється ТОВ "УКРАВІТ АГРО" в адресу ФОП Пестрак О.А, яким погодили такі умови: загальна вартість товару, що постачається за цією специфікацією складає: сто двадцять вісім тисяч дев`ятсот одна гривня 83 копійки (4814,19 еквівалент доларів США), в тому числі ПДВ - двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят три гривні 64 копійки (п.1), постачальник зобов`язується продати та передати у власність покупця товар на умовах EXW (Інкотермс 2010) за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Домобудівна, 12 (п.2); оплата товару здійснюється на умовах: 100% товарного кредиту від загальної вартості товару, що складає 128901,83 грн. (еквівалент доларів США), в тому числі ПДВ 20 %. Сума сплачується на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 30.06.2019 (п.3), термін відвантаження товару: до 26.04.2019 (п.4); в іншому, що не передбачено даною специфікацією, сторони керуються положеннями вищевказаного Договору поставки №У-476-2019-Хн від 23.04.2019 (п. 7), ця специфікація (Додаток) набирає чинності з дати її підписання, і є невід`ємною частиною Договору поставки №У-476-2019-Хн від 23.04.2019 (п.8) (а.с. 18).

Відповідно до умов вказаної Специфікації постачальник зобов`язався продати та передати у власність покупця товар на умовах ЕХW (Інкотермс 2010) за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Домобудіна, буд. 12.

Позивач на виконання умов Договору та Специфікації поставив відповідачу товар на загальну суму 128 901,83 грн, що підтверджується видатковою накладною № ЦБ-3862 від 23.04.2019, відповідно до якої товар отримано фізичною особою-підприємцем Пестрак О.А. та товарно-транспортною накладною № УАЦБ-003014 від 23.04.2019 (а.с. 19-20).

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач в порушення умов Договору у встановлений Специфікацією строк поставлений товар не оплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду.

Позов ґрунтується на тому, що відповідачем не було виконано зобов`язання за Договором по оплаті поставленого товару, в строки та в розмірах, визначених в Специфікаціях, тому заборгованість Відповідача за поставлений товар за Договором складає 128 901,83 грн.

Крім того, посилаючись на умови Договору Позивач просить суд стягнути з Відповідача: штраф 26445,67 грн, пеню 31024,41 грн, 3% річних 3322,99 грн, інфляційні втрати 1675,72 грн.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підставами виникнення господарських зобов`язань, згідно статті 174 Господарського кодексу України, зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін), якщо ж строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено в статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати поставленого товару в сумі 128 901,83 грн ані в строк, визначений Специфікацією - до 30.06.2019, ані станом на день розгляду справи, суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 128 901,83 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо розрахунків 3% річних, штрафу, інфляційних та пені, суд звертає увагу сторін на наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 612 ЦК України сплата неустойки є одним із наслідків, що настає у разі порушення зобов`язання.

В силу вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вказаного Закону зазначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 5.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 5.2. Договору, Сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 2% на місяць від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Сума простроченого платежу визначається ціною Товару (її частиною), яку Покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання Постачальником вимоги або позову до суду щодо сплати Покупцем пені, ціна Товару (її частина) не сплачена Покупцем, сума несплаченої ціни Товару (її частини), для розрахунку пені, визначається відповідно до встановлених Договором правил на день подання вимоги або позову щодо сплати пені.

Згідно з п. 5.3. Договору, Сторони домовились, що згідно п.6 ст. 232 ГКУ позовна давність до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені), нарахованих відповідно до умов цього Договору, становить три роки. Нарахування та сплата штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за цим Договором, не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, як було зазначено, Відповідно до п. 5.2. Договору, Сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 2% на місяць від суми несплаченого платежу.

Проте, в силу вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, відповідно кваліфікуючими ознаками штрафу є: можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов`язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов`язання неналежним способом тощо) та обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання При цьому,штраф є разовим платежем, що не має триваючого характеру.

В свою чергу пеня як різновид неустойки характеризується такими ознаками: застосування виключно у грошових зобов`язаннях; можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки);обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання та має триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

Слід відмітити, що законодавець визначив вищеперераховані ознаки штрафу та пені імперативно, не надавши сторонам зобов`язання можливості їх змінювати.

Таким чином, така форма неустойки, як штраф, що обраховується у відсотках на місяць від суми несплаченого платежу (штраф у розмірі 2% на місяць) не передбачена чинним законодавством України.

Крім того, фактично за своєю правовою природою штраф у розмірі 2% на місяць є пенею.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому незважаючи на умови договору їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

(аналогічні правові позиції Верховного суду викладено у справах: № 278/2615/15-ц, № 366/1358/16-ц, № 711/8798/2012, № 712/12031/15-ц, № 647/1133/15-ц, № 755/11168/14-ц, № 0417/10430/2012)

Тому, суд вважає, що у задоволені позову в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 26445,67 грн. слід відмовити.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем у період нарахування пені включено 30.06.2019, який є останнім днем для здійснення оплати відповідачем у відповідності з умовами Договору та Специфікації.

Судом здійснено розрахунок пені, з урахуванням положень ст. 253 ЦК України та п.5.3. Договору, та визначено, що розмір пені за період з 01.07.2019 року по 08.05.2020 року становить 30838,50 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 1675,72 грн та 3% річних у сумі 3322,99 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано інфляційні втрати на суму заборгованості 128901,83 грн. за період з липня 2019 року по березень 2020 року у сумі 1675,72 грн.

Перевіривши правильність розрахунку позивача судом встановлено, що позивачем не враховано при визначенні суми інфляційних втрат за вказаний період індекс інфляції за грудень 2019 року - 99,8.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат за вказаний період становить 1411,13 грн.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у сумі 1411,13 грн, в решті позовних вимог в цій частині в сумі 264,59 грн. (1675,75 -1411,13) слід відмовити.

Позивачем нараховано 3% річних на суму заборгованості 128901,83 грн. за період з 30.06.2019 року по 08.05.2020 рокув сумі 3322,99 грн.

До розрахунку 3% річних позивачем помилково включено останній день оплати - 30.06.2019, що не відповідає положенням ст. 253 ЦК України.

За розрахунком суду 3% річних за період з 01.07.2019 по 08.05.2020 становить 3312,37 грн.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача слід стягнути на користь позивача 128901,83 грн боргу, 30838,50 грн пені, 3312,37 грн 3 % річних та 1411,13грн інфляційних втрат, в решті позовних вимог слід відмовити.

Судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1 ст.129 ГПК України).

Відповідно до положень п.3 ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання даного позову до господарського суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2870,56 грн, отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2466,96 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 129, 201, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Пестрак Олександра Анатолійовича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВІТ АГРО» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25/1; адреса для листування: 03057, м. Київ, проспект Перемоги, 42, секція F, ;) 128901,83 грн. боргу; 30838,50 грн. пені, 3312,37 грн. 3 % річних; 1411,13 грн. інфляційних та 2466,96 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю „УКРАВІТ АГРО (код 38463127; 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 25/1; адреса для листування: 03057, м. Київ, проспект Перемоги, 42, секція F)

відповідач: Фізична особа-підприємець Пестрак Олександр Анатолійович (АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Суддя В.О. Ржепецький