РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.08.2020Справа № 910/18878/19

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Приватного підприємства «Спецвисотбуд 2006» (вул. Гагаріна, буд. 14А, с. Мала Олександрівка, Бориспільський район, Київська область, 08320) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦЕНЕРГОМОНТАЖ КИЇВ» (вул. Бориспільська, буд. 12Б, м. Київ, 02099), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Покров БУД» (вул. Громова, буд. 167, м. Черкаси, 18028) про стягнення 187235,60 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Приватне підприємство «Спецвисотбуд 2006», звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦЕНЕРГОМОНТАЖ КИЇВ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Покров БУД», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦЕНЕРГОМОНТАЖ КИЇВ» на користь Приватного підприємства «Спецвисотбуд 2006» заборгованість за договором про переведення боргу № 28-03-16-Б від 28.03.2017 в сумі 187235,60 грн, з яких: сума основного боргу - 155566,28 грн, сума 3% річних - 9180,54 грн, інфляційні нарахування - 22488,78 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦЕНЕРГОМОНТАЖ КИЇВ» на користь Приватного підприємства «Спецвисотбуд 2006» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2810,00 грн.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує невиконанням відповідачем умов договору про переведення боргу № 28-03-16-Б від 28.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2020 позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такої) подати заперечення на відповідь на відзив, встановлено третій особі строк для подання пояснень - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 15.01.2020, третьою особою - 16.01.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

31.01.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у поданому відзиві зазначає, що для підтвердження дійсності вимог позивача як кредитора за договором, третя особа (первісний боржник за договором) зобов`язалась передати відповідачу як новому боржнику за договором засвідчені копії документів, на підставі яких виникло зобов`язання, що переводиться - у строк до 28.03.2017, що здійснено не було. Відповідно відповідачем не встановлено відповідність таких документів вимогам чинного законодавства та не отримано підтверджень існування заборгованості, а отже внаслідок причинно-наслідкового ланцюга діяльності іншої сторони договору зобов`язання щодо виконання відповідачем умов договору в частині п. 1.3. договору не виникло.

18.02.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив про положення п. 1.3. договору про переведення боргу щодо встановленого строку оплати заборгованості відповідачем, при цьому вважає, що за умовами договору не прослідковується прямий зв`язок між п. 1.3. договору та п. 4.2. (який визначає обов`язок боржника (третьою особою) передати відповідачу відповідну документацію). Зазначає, що дата укладення договору та дата передачі документів визначена однаковою у зв`язку з чим, на його думку, документи передбачені п. 4.2. договору були передані відповідачу в день підписання договору, а умовами п. 4.2. договору не зазначено, що документи мають передаватися окремим документом (актом приймання-передачі чи іншим), отже вважає, що посилання відповідача на відсутність у нього будь-яких документів є недоцільним. Також, враховуючи направлені листи-претензії відповідачу та те, що лише у листопаді 2019 року ним вперше було надано відповідь, вважає, що відповідач умисно продовжував ухилятися від виконання зобов`язань по договору.

Відповідач правом подання заперечення на відповідь на відзив не скористався, третьою особою пояснень щодо позову не подано.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

22.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Покров БУД» (замовник) та Приватним підприємством «Спецвисотбуд 2006» (виконавець) укладено договір № 09/16, за умовами якого виконавець зобов`язався надавати послуги будівельною технікою та автотранспортом згідно додатку № 1 за заявкою на об`єкти замовника, а замовник зобов`язався приймати та оплачувати надані послуги в порядку та на умовах відповідно до цього договору.

Відповідно до п. 2.1. розділу 2 договору вартість наданих послуг будівельними машинами та механізмами визначається у відповідності до додатку № 1 до договору, що є невід`ємною частиною. Загальна вартість договору та відповідно загальна вартість наданих послуг являє собою суму вартостей наданих послуг, визначених в актах надання послуг, підписаних за весь період дії договору.

Згідно розрахунку вартості надання послуг будівельною технікою та автотранспортом (додаток № 1 до договору) вартість робіт за договором визначена сторонами у нормі 1 маш/год.

Відповідно до п. 2.4. розділу 2 договору оплата за надання послуг будівельною технікою та автотранспортом здійснюється замовником протягом п`яти банківських днів після підписання акту надання послуг.

На виконання умов договору сторонами договору складено та підписано:

1. акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 63 від 24.11.2016 на суму 26600,30 грн з ПДВ;

2. акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 62 від 24.11.2016 на суму 148425,77 грн з ПДВ;

3. акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 46 від 17.10.2016 на суму 21790,21 грн з ПДВ;

4. акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 49 від 26.10.2016 на суму 33750,00 грн з ПДВ.

Всього за вказаними актами виконавцем надано, а замовником прийнято послуги за договором на загальну суму 230566,28 грн з ПДВ.

24.11.2016 замовником Товариством з обмеженою відповідальністю «Покров-БУД» сплачено на користь виконавця (позивача) 25000,00 грн (платіжне доручення № 290 від 24.11.2016), 13.10.2016 - 50000,00 грн (платіжне доручення № 241 від 13.10.2016), всього 75000,00 грн.

Таким чином, замовником за даним договором не проведено оплату наданих послуг на загальну суму 155566,28 грн з ПДВ.

В подальшому 28.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Покров БУД» (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦЕНЕРГОМОНТАЖ КИЇВ» (новий боржник) та Приватним підприємством «Спецвисотбуд 2006» (кредитор) укладено договір про переведення боргу № 28-03-16-Б, яким врегульовано відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає із договору надання послуг будівельною технікою та автотранспортом від 22.09.2016 № 09/16, укладеного між первісним боржником та кредитором (договір про надання послуг).

Згідно із п. 1.2. розділу 1 договору первісний боржник переводить на нового боржника основний борг (грошове зобов`язання) на загальну суму 155566,28 грн, що виникла на підставі договору про надання послуг станом на 31.12.2016.

Відповідно до п. 1.3. розділу 1 договору новий боржник повинен оплатити кредитору загальну суму заборгованості, зазначену в п. 1.2. цього договору після підписання цього договору до кінця календарного року, в якому підписано даний договір (до 31.12.2017).

12.01.2018, 29.05.2018, 08.11.2019 позивачем направлено відповідачу претензії про сплату заборгованості.

Відповідно до відповіді на претензії від 16.12.2019 відповідачем повідомлено позивачу про відсутність зобов`язань перед позивачем, оскільки первісним боржником у встановлений строк не виконано зобов`язання, визначені у п. 4.2. договору про переведення боргу.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначає про те, що відповідач не здійснено оплату заборгованості за договором про переведення боргу у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Матеріалами справи та її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між позивачем як виконавцем та третьою особою як замовником договору № 09/16 від 22.09.2016, за яким позивачем надано замовнику послуги на загальну суму 230566,28 грн з ПДВ, з яких сплачено замовником 75000,00. Вказані факти підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані стороною замовника без зауважень та застережень, а також платіжними дорученнями про часткову оплату послуг.

В подальшому між позивачем, відповідачем та третьою особою укладено договір про переведення боргу № 28-03-16-Б від 28.03.2017, за яким відповідач зобов`язаний оплатити позивачу суму заборгованості у розмірі 155566,28 грн за договором № 09/16 від 22.09.2016 до 31.12.2017.

У відповідності до умов ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідачем суму заборгованості у розмірі 155566,28 грн на користь позивача не сплачено, що свідчить про порушення взятих на себе зобов`язань за умовами договору про переведення боргу № 28-03-16-Б від 28.03.2017. Матеріали справи доказів здійснення погашення заборгованості не містять.

З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Покров БУД» за договором № 09/16 від 22.09.2016, яка договором про переведення боргу була переведена на відповідача, відповідачем не сплачена, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 155566,28 грн.

Щодо тверджень відповідача про недотримання вимог п. 4.2. розділу 4 договору про переведення боргу з боку первісного боржника (третьої особи), то суд зазначає, що умовами п. 4.2. розділу 4 договору первісний боржник зобов`язується передати новому боржнику до 28.03.2017 документи (їхні засвідчені копії), що підтверджують дійсність вимог кредитора за основним договором. В той же час вказані умови договору не поставлені у взаємозалежність із обов`язком відповідача здійснити погашення заборгованості, при цьому невиконання первісним боржником свого обов`язку по передачі документів не свідчить про відсутність обов`язку здійснити погашення заборгованості новим боржником.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. При цьому грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Позивачем нараховано до сплати відповідачу 3% річних у розмірі 9180,54 грн та 22488,78 грн інфляційних нарахувань. Наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним та приймається судом в якості належного. Відповідачем контррозрахунку не надано.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3% річних у розмірі 9180,54 грн та 22488,78 грн інфляційних нарахувань.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 120, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦЕНЕРГОМОНТАЖ КИЇВ» (вул. Бориспільська, буд. 12Б, м. Київ, 02099, ідентифікаційний код 35262237) на користь Приватного підприємства «Спецвисотбуд 2006» (вул. Гагаріна, буд. 14А, с. Мала Олександрівка, Бориспільський район, Київська область, 08320, ідентифікаційний код 34248300) заборгованість у розмірі 155566 грн 28 коп, 3% річних у розмірі 9180 грн 54 коп, інфляційні нарахування у розмірі 22488 грн 78 коп та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2808 грн 53 коп, а всього 190044 (сто дев`яносто тисяч сорок чотири) грн 13 (тринадцять) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень п. 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання рішення 10.08.2020.

Суддя В.О.Демидов