ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020м. ДніпроСправа № 904/2863/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Державного вищого навчального закладу "Придніпровська Державна академія будівництва та архітектури", м. Дніпро

про стягнення трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 12 103,27 грн.

Без виклику (повідомлення) сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного вищого навчального закладу "Придніпровська Державна академія будівництва та архітектури" про стягнення трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором постачання природного газу № 9190/18-БО(Т)-4 у розмірі 12 103,27 грн., яка складається з 10 119,13 грн. суми пені та 1 984,14 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору постачання природного газу № 9190/18-БО(Т)-4 від 03.12.2018, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2020, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

17.07.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та просив зменшити суму пені на 100%.

В обґрунтування викладеного відповідач зазначив, що дійсно, він отримав, а позивач надав послуги постачання природного газу в період з 01.12.2018 по 31.12.2018 на підставі укладеного між ними договору постачання природного газу № 9190/18 БО(т)-4 від 03.12.2018 в обсязі 169,800 тис. куб.м природного газу на загальну суму 1 270 547,52 грн. (з урахуванням ПДВ).

Також відповідач звертає увагу на те, що він є не тільки споживачем за договором, а також має особистий статус, він є неприбутковою бюджетною установою, яка фінансується з державного бюджету, є розпорядником бюджетних коштів, має відкриті в органі Казначейства розрахункові рахунки та обслуговується Казначейством.

Казначейство здійснює контроль за розпорядниками бюджетних коштів в межах повноважень наданих йому нормативно-правовими актами діючого законодавства України. Тому всі витрати бюджетної установи повинні бути обґрунтованими та мати належні правові підстави.

Відповідач вказує на те, що Академія, як бюджетна установ, переведена з одного органу Казначейської служби (ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області) до іншого органу Казначейської служби (УДКСУ у Соборному районі м. Дніпра) наприкінці січня 2019 року.

В період з 01.01.2019 року по 25.01.2019 року а ні ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, а ні УДКСУ у Соборному районі міста Дніпро не приймали на реєстрацію відповідні бюджетні зобов`язання для проведення оплати.

Тільки після фактичного завершення відкриття рахунків УДКСУ у Соборному районі міста Дніпро 25.01.2019 та отримання нових рахунків, у відповідача з`явилася, можливість укласти відповідні додаткові угоди про зміну реквізитів з контрагентами по господарських договорах, у тому числі з позивачем. Для цього споживачем направлено до постачальника лист про зміну банківських реквізитів від 25.01.2019 № 38-15-29.

Відповідачем, з метою проведення оплати за договором, запропоновано позивачу підписати додаткову угоду для зміни банківських реквізитів сторони споживача за договором, зазначених у листі від 25.01.2019 № 38-15-29.

В подальшому, постачальник прийняв пропозицію споживача та сторонами 06.02.2019 підписано додаткову угоду № 1 до договору.

Як зазначає відповідач, після підписання зазначеної додаткової угоди № 1 споживач отримав можливість подати пакет документів на оплату в УДКСУ у Соборному районі міста Дніпро за отриманий в грудні 2018 року за договором в обсязі 169,800 тис.куб.м природний газ на загальну суму 1 270 547,52 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідач вказує на те, що враховуючи обставини повідомлені ним щодо причин виникнення заборгованості за договором та причин за яких відповідач не міг оплатити за отриманий у грудні 2018 природний газ у строки встановлені договором, враховуючи відсутність вини відповідача у несвоєчасному виконанні зобов`язання за договором, з причин переведення відповідача на обслуговування з одного органу Казначейської служби до іншого, що позбавило Академію можливості проводити протягом певного часу розрахунки за господарськими договорами (з 01.01.2019 по 25.01.2019), з врахуванням необхідності певного часу для повідомлення позивача про нові банківські реквізити відповідача та час на укладення додаткової угоди № 1 до договору для проведення розрахунків.

24.07.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідач не був позбавлений можливості здійснити оплату за поставлений газ до 25 числа місяця та до моменту підписання відповідного Акту приймання-передачі газу.

Також позивач вказав на те, що відповідач мав можливість самостійно розрахувати вартість спожитого ним природного газу до кінця місяця, враховуючи наявні дані про спожитий обсяг газу та його вартість, що визначена договором.

Можливість здійснення вчасної оплати за поставлений природний газ залежала саме від відповідача. При цьому, розрахунок за такий газ фактично було здійснено із простроченням на 19 днів, 14.02.2019, тобто набагато пізніше дати відкриття рахунку, яку відповідач вказує у своєму відзиві.

Проти зменшення пені позивач заперечив та зазначив, що держава покладає на нього спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.

Позивач вказує на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2018 року по справ № 826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2018, визначено протиправною бездіяльність Кабінету міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Кредитні угоди на 5200 млн. доларів США, забезпечені гарантіями Світового банку та державною гарантією, позивач підписав 30 грудня 2016 року. У межах залученого фінансування позивач протягом двох років закупив близько 5 млрд.куб.м газу з європейського напрямку, що мало велике значення для стабільного забезпечення газом українських споживачів.

Також позивач звертає увагу на те, що збитковість підприємства або відсутність прибутку не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності.

Відсутність у відповідача прибутку, бюджетного фінансування або неможливість здійснення оплати не винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Щодо відмови у стягнення 3% річних, позивач зазначив, що нарахові 3% річних не є штрафними санкціями та підлягають стягненню в повному обсязі.

29.07.2020 відповідач надав заперечення в яких щодо аргументів позивача про те, що відповідач мав можливість сплатити за природний газ згідно умов п. 5.1. договору постачання природного газу № 9190/18 БО (т)-4 від 03.12.2018 протягом розрахункового періоду, а саме : у період поставки газу протягом грудня 2018 року самостійно до моменту підписання відповідного Акту приймання-передачі газу зазначив наступне.

Відповідач є не тільки споживачем за договором, а також має особливий статус, він є неприбутковою установою, яка фінансується з державного бюджету, є розпорядником коштів, має відкриті в органах Казначейства розрахункові рахунки та обслуговується ним. Казначейство здійснює контроль розпорядниками бюджетних коштів в межах повноважень наданих йому нормативно-правовим актом діючого законодавства України. Тому всі витрати бюджетної установи повинні бути обгрунтованими та мати належні правові підстави.

Також відповідач вказує на те, що позивачем сформований, підписаний та надісланий відповідача лише 31.12.2019 акт приймання-передачі природного газу за грудень 2018 року та рахунок на оплату природного газу за грудень 2018 року, що позбавило відповідача можливості здійснити оплату за отриманий у грудні 2018 року у бюджетному 2018 році.

Відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що відповідач мав можливість сплатити за отриманий у грудні 2018 року природний газ шляхом здійснення попередньої оплати, тобто фактично провести 100% попередню оплату, є безпідставним та суперечить вимогам діючого бюджетного законодавства, яке виключає будь-яку можливість проведення 100% попередньої оплати за природний газ.

Що стосується посилання позивача на скрутну фінансову ситуацію, відповідач зазначає, що зазначені обставини не стосуються предмету позову та не доведені позивачем.

Крім того, відповідач стверджує, що його вини у виникненні прострочення виконання зобов`язання за спірним договором немає.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору постачання природного газу, умов, строку поставки газу та строків оплати за поставлений газ, встановлення факту неналежного виконання відповідачем договору в частині своєчасної оплати за поставлений газ.

03.12.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, позивач) та Державним вищим навчальним закладом "Придніпровська Державна академія будівництва та архітектури" (далі споживач, відповідач) укладено Договір постачання природного газу №9190/18БО(Т)-4 (далі договір). В подальшому сторонами укладено додаткову угоду №1 від 06.02.2019.

У відповідності до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ за кодом ДК 021:00 6 Газове паливо (Природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 170,0 тис.куб.

Згідно п. 3.1. договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Пунктом 3.8. договору встановлено, що прийманняпередача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу , відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін (п. 4.1. договору).

Пунктом 4.2. договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м газу становить 6 235,51 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 % . Усього разом з податком на додану вартість - 7 482,61 грн.

Загальна вартість цього договору становить 1 060 036,42 грн., крім того, ПДВ 212 007,28 грн. разом з ПДВ 1 272 043,70 грн. (п. 4.3. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплатити потягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 9.3 договору встановлено, що строк, у межах якого сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань , відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 3 01 грудня 2018 по 31 грудня (включно), відповідно до статті 631 ЦКУ, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу у грудні 2018 року газ на загальну суму 1 270 547,52 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу (а.с 21).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач розрахувався за отриманий природний газ у повному обсязі, але з порушенням строку, встановленого пунктом 5.1 договору, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки, сальдова відомість та довідка по операціях позивача з відповідачем (а.с.22-26).

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 10 119,13 грн., 3% річних - 1 984,14 грн., що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 10 119,13грн. за період з 26.01.2019 по 13.02.2019.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15.3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, судом встановлено, що сума пені за період з 26.01.2019 по 13.02.2019 становить 23 809,71 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 10 119,13 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені на 100 % суд зазначає наступне.

Клопотання про зменшення пені відповідач обґрунтовує тим, що прострочення оплати заборгованості виникло не з його вини.

Також відповідач звертає увагу на те, що він є не тільки споживачем за договором, а також має особистий статус, він є неприбутковою бюджетною установою, яка фінансується з державного бюджету, є розпорядником бюджетних коштів, має відкриті в органі Казначейства розрахункові рахунки та обслуговується Казначейством.

Казначейство здійснює контроль за розпорядниками бюджетних коштів в межах повноважень наданих йому нормативно-правовими актами діючого законодавства України. Тому всі витрати бюджетної установи повинні бути обґрунтованими та мати належні правові підстави.

Відповідач вказує на те, що Академія, як бюджетна установ, переведена з одного органу Казначейської служби (ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області) до іншого органу Казначейської служби (УДКСУ у Соборному районі м. Дніпра) наприкінці січня 2019 року.

В період з 01.01.2019 року по 25.01.2019 року а ні ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, а ні УДКСУ у Соборному районі міста Дніпро не приймали на реєстрацію відповідні бюджетні зобов`язання для проведення оплати.

Тільки після фактичного завершення відкриття рахунків УДКСУ у Соборному районі міста Дніпро 25.01.2019 та отримання нових рахунків, у відповідача з`явилася, можливість укласти відповідні додаткові угоди про зміну реквізитів з контрагентами по господарських договорах, у тому числі з позивачем. Для цього споживачем направлено до постачальника лист про зміну банківських реквізитів від 25.01.2019 № 38-15-29.

Відповідачем, з метою проведення оплати за договором, запропоновано позивачу підписати додаткову угоду для зміни банківських реквізитів сторони споживача за договором, зазначених у листі від 25.01.2019 № 38-15-29.

Після підписання зазначеної додаткової угоди № 1 споживач отримав можливість подати пакет документів на оплату в УДКСУ у Соборному районі міста Дніпро за отриманий в грудні 2018 року за договором в обсязі 169,800 тис.куб.м природний газ на загальну суму 1 270 547,52 грн. (з урахуванням ПДВ).

Враховуючи приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні у чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд також зазначає, що сторони в судовому процесі мають право подавати пояснення, заяви, клопотання та довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Господарський суд звертає увагу, що право зменшувати розмір неустойки виникає за наявності виняткових обставини.

Також суд зазначає, що пунктом 5.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати, протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично перерахований природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачанн газу.

Разом із цим, абзацом 2 підпункту 4 пункту 5.3. договору визначено, що кошти , як надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Так, відповідач не був позбавлений можливості здійснити оплату за поставлений газ до 25 числа місяця та до моменту підписання відповідного акту приймання-передачі газу. Така оплата вважатиметься. як передоплата, що також не суперечить розділу 5 договору.

Разом із тим, до відзиву відповідачем не надано жодного документу на підтвердження тієї обставини, що саме в період з 01.01.2019 по 25.01.2019 відбувалося закриття та відкриття рахунку та саме в цей період відповідач не міг здійснити оплату за договором. Доданий лист УДКСУ в Соборному районі м. Дніпро від 08.02.2019 № 04-65/282 свідчить лише про те, що Казначейство надало відповідь на запит відповідача про те, що станом на 06.02.2019 у відповідача відкрито рахунки в цьому органі казначейства. Проте, не зазначено коли саме такі рахунка було відкрито.

Як вбачається з пп. 3.9.3 споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця наступного за розрахунковий період, постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому місяці природного газу згідно із цим договором із урахуванням пункту 3.8. цього договору, його фактична ціан та вартість.

Тобто, відповідач мав можливість самостійно розрахувати вартість спожитого ним природного газу до кінця місяця, враховуючи наявні дані про спожитий обсяг газу та його вартість, що визначена договором.

Таким чином, можливість здійснення вчасної оплати за поставлений природний газ залежала саме від відповідача. При цьому, розрахунок за такий газ фактично було здійснено із простроченням на 19 днів, 14.02.2019, тобто пізніше дати відкриття рахунку, яку відповідач зазначає у своєму відзиві.

Доданий до відзиву лист від 25.01.2019 № 38-15-29 свідчить лише про направлення позивачу повідомлення про зміну реквізитів відповідача, однак не зазначає про неможливість здійснення будь-яких оплат, або укладання додаткових угод.

Крім того, суд звертає увагу на те, що збитковість підприємства або відсутність прибутку не є винятковою обставиною для зменшення розмірі неустойки або уникнення відповідальності.

Отже, відповідач не повідомив суд про існування виняткових обставин та не надав жодного належного доказу на обґрунтування заявленого клопотання, у зв`язку з чим господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про зменшення пені.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних, що підлягають до стягнення за період з 26.01.2019 по 13.02.2019 становлять 1 984,14 грн.

Заперечення відповідача що до відсутності його вини у невчасному перерахуванню га поставлений газ судом не приймаються, оскільки, як вже зазначалось вище, пунктом 5.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати, протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично перерахований природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачанн газу.

Разом із цим, абзацом 2 підпункту 4 пункту 5.3. договору визначено, що кошти , як надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Так, відповідач не був позбавлений можливості здійснити оплату за поставлений газ до 25 числа місяця та до моменту підписання відповідного акту приймання-передачі газу. Така оплата вважатиметься. як передоплата, що також не суперечить розділу 5 договору.

Разом із тим, до відзиву відповідачем не надано жодного документу на підтвердження тієї обставини, що саме в період з 01.01.2019 по 25.01.2019 відбувалося закриття та відкриття рахунку та саме в цей період відповідач не міг здійснити оплату за договором. Доданий лист УДКСУ в Соборному районі м. Дніпро від 08.02.2019 № 04-65/282 свідчить лише про те, що Казначейство надало відповідь на запит відповідача про те, що станом на 06.02.2019 у відповідача відкрито рахунки в цьому органі казначейства. Проте, не зазначено коли саме такі рахунка було відкрито.

Як вбачається з пп. 3.9.3 споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця наступного за розрахунковий період, постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому місяці природного газу згідно із цим договором із урахуванням пункту 3.8. цього договору, його фактична ціан та вартість.

Тобто, відповідач мав можливість самостійно розрахувати вартість спожитого ним природного газу до кінця місяця, враховуючи наявні дані про спожитий обсяг газу та його вартість, що визначена договором.

Таким чином, можливість здійснення вчасної оплати за поставлений природний газ залежала саме від відповідача. При цьому, розрахунок за такий газ фактично було здійснено із простроченням на 19 днів, 14.02.2019, тобто пізніше дати відкриття рахунку, яку відповідач зазначає у своєму відзиві.

Доданий до відзиву лист від 25.01.2019 № 38-15-29 свідчить лише про направлення позивачу повідомлення про зміну реквізитів відповідача, однак не зазначає про неможливість здійснення будь-яких оплат, або укладання додаткових угод.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 10 119,13 грн. пені, 1 984,14 грн. 3% річних.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного вищого навчального закладу "Придніпровська Державна академія будівництва та архітектури" про стягнення трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 12 103,27 грн. - задовольнити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Придніпровська Державна академія будівництва та архітектури" (49600, м. Дніпро, вул. Чернишевського, 24-А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) пеню у розмірі 10 119,13 грн., 1 984,14 грн. 3% річних та 2 102,00 грн. - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений статтею 256 ГПК України.

Повне рішення складено 07.08.2020

Суддя Н.Г. Назаренко