ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/732/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроу Сідс" (21036, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 2, офіс 706)

до відповідача: Приватного підприємства "Анта-Д" (67511, Одеська область, Лиманський район, с. Капітанівка, вул. Миру, буд. 8)

про стягнення 225 513,07 грн

ВСТАНОВИВ:

19.03.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гроу Сідс" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Анта-Д", в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 225 513,07 грн, з яких: основний борг у сумі 135 004 грн, пеня у сумі 24 006,91 грн, штраф у сумі 40 501,20 грн, 30% річних у сумі 24 379,05 грн, інфляційні втрати у сумі 1 621,91 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №28/02-3 від 28.02.2019р. в частині зобов`язань щодо розрахунку за товар, що стало підставою для звернення з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.03.2020р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/732/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 24.03.2020р. була надіслана позивачу на визначену у позовній заяві адресу. Водночас надіслана судом рекомендованим листом з позначкою "Судова повістка" ухвала про відкриття провадження у справі була повернута поштовою установою з відбитком календарного штемпелю на конверті та відміткою "за закінченням терміну зберігання ".

Враховуючи повернення поштовою установою поштового відправлення внаслідок невручення, судом ухвалу про відкриття провадження у справі позивачу було надіслано на визначену у позовній заяві електрону адресу - .

Відповідачу по справі ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана в межах строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.32-36) та отримана останнім 02.04.2020р., про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.40).

Згідно з ч.5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Не було подано відповідачем також і клопотання про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Згідно положень ст.248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд при цьому враховує, що законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" від 30.03.2020р., який набрав чинності 02.04.2020р., було внесено зміни, зокрема, до ГПК України щодо продовження процесуальних строків розгляду справи згідно прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020р., який набрав чинності 17.07.2020р., визначено, що вказані процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гроу Сідс" (продавець) та Приватним підприємством "Анта-Д" (покупець)

було укладено договір купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу №28/02-3 (а.с.7-10), відповідно до якого продавець у строки, зумовлені договором, зобов`язався поставити та передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур та/або засоби захисту рослин та/або мінеральні добрива (товар) на умовах відстрочення кінцевого розрахунку на визначений договором строк, а покупець зобов`язався прийняти товар, сплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 4.1. договору умови та місце поставки (передачі) товару: EXW (згідно Інкотермс у редакції 2010 року) - склад продавця, якщо інше не буде визначено у додатках до даного договору.

Відповідно до п. 4.2. договору продавець зобов`язується поставити покупцю товар у строки, що визначені у додатках, при умові надходження на його поточний рахунок у строки, визначені даним договором, попередньої оплати. Товар може поставлятися покупцю партіями на умовах попередньої оплати відповідної партії товару.

Товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем: за кількістю (одиниць виміру) - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; за якістю - відповідно до якості, вказаної у документі про якість. Право власності на товар переходить до покупця в момент передачі йому товару (п.4.4. договору).

Пунктом 4.5. договору сторони погодили, що претензії щодо якості товару приймаються продавцем протягом 14 календарних днів після його передачі покупцю. При невиконанні покупцем цієї вимоги будь-які претензії щодо якості товару продавцем не приймаються, а товар вважається належним чином прийнятим.

За умовами п. 5.1. договору оплата товару здійснюється в українських гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок продавця. Підставою платежу є даний договір.

Покупець, здійснюючи оплату за товар, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу номер і дату договору в рамках якого здійснюється оплата. Якщо покупець цього не дотримується, то продавець має право сам, на власний розсуд, визначити в рахунок якого договору зарахувати платіж покупця (п.5.3. договору).

У п.5.5. договору сторони визначили та погодили, що оплата товару згідно даного договору проводиться наступним чином: 60 001,20 грн оплачуються покупцем в строк до 15.03.2019р.; 140 002,80 грн оплачуються покупцем в строк до 01.08.2019р.

Згідно п. 5.6. договору у випадку, коли курс долара США до гривні, що ПАТ КБ "Приватбанк" для операцій з продажу долара США, на день проведення розрахунків (оплати вартості товару відповідно до п. 5.5. договору) є нижчим до курсу долара США до гривні, що встановлений ПАТ КБ "Приватбанк" для операцій з продажу долара США, на дату підписання даного договору та/або відвантаження обумовленого товару, продавець для оплати зобов`язується використовувати курс долара США до гривні, що встановлений ПАТ КБ "Приватбанк" для операцій з продажу долара США, на дату підписання даного договору.

Відповідно до п. 8.1. договору останній є укладеним з моменту підписання та діє протягом року з моменту його укладання. Закінчення строку дії цього договору не звільняє покупця від виконання всіх взятих на себе зобов`язань за цим договором, а саме: повернення остаточної ціни цього договору, сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків (у випадку порушення зобов`язань по цьому договору), інших платежів, які покупець зобов`язаний перерахувати і сплатити продавцю у розмірі, порядку і у строки, встановлені цим договором.

Додатком №1 до договору (а.с.11) сторонами погоджено поставку фульвогуміну, кількістю 1 000 літрів, загальною вартістю 7 518,95 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 200 004 грн.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем в лютому 2019р. було передано відповідачу фульвогумін на загальну суму 200 004 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №50 від 28.02.2019р. (а.с.13)

Як вказує позивач, на виконання умов договору, відповідачем отриманий товар було оплачено лише частково - 50 000 грн було сплачено 13.03.2019р., 15 000 грн було сплачено 28.03.2019р., що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку (а.с.14-15). Вартість товару у сумі 135 004 грн відповідачем погашена не була. Доказів погашення заборгованості матеріали справи також не містять.

Враховуючи встановлення судом факту поставки позивачем товару, з огляду на те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 135 004 грн відповідач, згідно приписів ст.ст. 74, 76-77 ГПК України, не надав, суд вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроу Сідс" в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі у сумі 24 006,91 грн, штрафу у сумі 40 501,20 грн, 3% річних у сумі 24 379,05 грн, інфляційних втрат у сумі 1 621,91 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором не обмежується шістьома місяцями, а припиняється через рік (365 календарних днів) від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (п.7.3. договору).

Відповідно до ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. по справі №917/194/18).

Відповідно до п.7.2. договору за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов`язань покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 30 відсотків від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу (а.с.21-22) вважає його вірним, а вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 24 006,91 грн та штрафу у сумі 40 501,20 грн обґрунтованими.

При цьому суд вказує, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За думкою суду, враховуючи, що поставлений позивачем товар відповідачем було частково оплачено на загальну суму 65 000 грн, при цьому жодних доказів понесення позивачем збитків внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем отриманого товару суду не надано, стягнення усієї нарахованої позивачем суми неустойки, яка фактично склала майже половину від заявленої до стягнення суми основного боргу вочевидь не відповідає критерію співмірності. Суд враховує при цьому збільшений сторонами строк нарахування неустойки та встановлення у договорі збільшеного розміру річних.

За думкою суду не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, у зв`язку з чим суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, обмежити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 15000 грн, а розмір штрафу до 20 000 грн.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 7.2. договору у разі невиконання чи неналежного виконання покупцем грошових зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару, покупець відповідно до п 2 ст. 625 ЦК України сплачує на користь продавця тридцять процентів річних від простроченої суми основної заборгованості.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних та інфляційних втрат (а.с.23), вважає його вірним, а вимоги в частині стягнення з відповідача 30% річних у сумі 24 379,05 грн, з урахуванням зменшення судом суми неустойки, та інфляційних втрат у сумі 1 621,91 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Анта-Д" (67511, Одеська область, Лиманський район, с. Капітанівка, вул. Миру, буд. 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гроу Сідс" (21036, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, буд. 2, офіс 706, ) основний борг у сумі 135 004 /сто тридцять п`ять тисяч чотири/ грн, пеню у сумі 15 000 /п`ятнадцять тисяч / грн, штраф у сумі 20 000 /двадцять тисяч/ грн, 30% річних у сумі 24 379 /двадцять чотири тисячі триста сімдесят дев`ять/ грн 05 коп., інфляційні втрати у сумі 1 621 /одна тисяча шістсот двадцять одна/ грн 91 коп., судовий збір у сумі 3 382 /три тисячі триста вісімдесят дві/ грн 70 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська