ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"04" серпня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/3616/19

Господарський суд Одеської області у складі:
Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:
від позивача - Олійник Д.М.,, довіреність № 475/4/161, дата видачі : 17.01.20; від відповідача : не з`явився
від третьої особи - Дідух С.П. витяг з наказу №52, довіреність № 52, дата видачі : 19.02.20;
розглянувши справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Фірми Лебідь у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України про стягнення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідача Фірми Лебідь у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.12.2019р. позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 було залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 174 ГПК України.

19.12.2019р. за вх.ГСОО№2-6228/19 позивачем було надано клопотання про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимоги ухвали господарського суду Одеської області від 10.12.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.12.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на "21" січня 2020 р. о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2020р. було відкладено підготовче засідання на 06.02.2020р. о 09:45 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2020р. було відкладено підготовче засідання на 18.02.2020р. о 09:30 год.

18.02.2020р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх.№4281/20, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.02.2020р. було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 25.02.2020р. о 11:20 год.

18.02.2020р. у судовому засіданні представник Фірми Лебідь у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання права власності на невід`ємні поліпшення орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2020р. зустрічну позовну заяву Фірми Лебідь у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на підставі ч.1 ст.174 ГПК України залишено без руху.

Копія ухвали Господарського суду Одеської області від 24.02.2020 року була отримана повноважним представником 25.02.2020р. у приміщенні Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.03.2020р. зустрічну позовну заяву Фірми Лебідь у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю за вх.№460/20 від 18.02.2020р. було повернуто без розгляду.

25.02.2020р. у судовому засіданні представником позивача було надано відповідь на відзив за вх.№5928/20, відповідно до якого позивач підтримує позов.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.02.2020р. було відкладено підготовче засідання на 05.03.2020р. о 13:45 год.

У позовній заяві вх..№3722/19 від 05.12.2019р. Військова частина НОМЕР_1 просить господарський суд Одеської області про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.03.2020р. було залучено до участі у справі №916/3616/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, код 00034022) та відкладено підготовче засідання на 12.03.2020р. о 10:15 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.03.2020р. було закрито підготовче провадження із призначенням справи до розгляду по суті на 23.03.2020р. о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.03.2020 року відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Указу Президента України від 13.03.2020р. №87/2020 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року, Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, розуміючи відповідальність держави за свою діяльність, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед відвідувачів та працівників суду, судом було перенесено судове засідання у справі №916/3616/19, яке призначене на 23.03.2020р. о 10год.00хв., а саме на 14 квітня 2020р. о 11год.30хв.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням внесенням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020р. №239 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України установлено з 12.03.2020р. до 24.04.2020р. на усій території України карантин.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020р. №540-IХ розділ Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України доповнено п. 4 такого змісту: Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2020р. було відкладено судове засідання на "27" квітня 2020 р. о 12:30 год.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням внесенням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020р. Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України установлено термін дії карантину до 11.05.2020р. на усій території України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2020р. було відкладено судове засідання на "12" травня 2020 р. о 11:15 год.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням внесенням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України №343 від 04.05.2020р. Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України установлено термін дії карантину до 22.05.2020р. на усій території України, підпункт 5 і 6 виключено та підпункт 7 викладено у новій редакції.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2020р. було відкладено судове засідання на "02" червня 2020 р. о 10:15 год.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням внесенням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2020р. Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України установлено термін дії карантину до 22.06.2020р. на усій території України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.06.2020р. було відкладено судове засідання на "23" червня 2020 р. о 12:15 год.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням внесенням змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020р. Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України установлено термін дії карантину до 31.07.2020р. на усій території України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.06.2020р. було відкладено судове засідання на "17" липня 2020 р. о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.07.2020р. було відкладено судове засідання на "04" серпня 2020 р. о 13:45 год.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано жодного клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, що не позбавляє суд можливості прийняти рішення за наявними матеріалами справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

04.08.2020р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:
Як встановлено господарським судом, Між військовою частиною НОМЕР_2 та Фірмою «Лебідь» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі Фірма «Лебідь», Відповідач, Орендар) було укладено Договір оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України від 07.07.1999 № 133/1999/ГоловКЕУ (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Військова частина НОМЕР_2 здала, а Відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходилося на балансі військової частини НОМЕР_2 , вартість якого була визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна та становила 84 292,25 грн.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї зі сторін у разі зміни методики и розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до пункту 10.7 Договору термін його дії неодноразово продовжувався на той самий строк (5 років) і на тих самих умовах (з урахуванням зміни розміру орендної плати), однак як вказує позивач, жодна із сторін не виявила бажання щодо припинення вищевказаного Договору, з урахуванням чого, протягом терміну з лютого по червень (включно) 2019року Договір був діючим.

Факти пролонгацій Договору також встановлювалися судами у ході розгляду справи № 916/3527/15 за позовом Фірми «Лебідь» до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про внесення змін до договору та справи № 916/574/16 за позовом військової частини НОМЕР_1 до Фірми «Лебідь», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України, Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області про стягнення 681 721 грн

Позивач зазначає, що після розформування 10 відділення морської інженерної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України (яке було правонаступником військової частини НОМЕР_2 ) військова частина НОМЕР_1 стала його правонаступником, у зв`язку з чим з 2007 року пролонгація Договору та укладення додаткових угод до нього здійснювалося військовою частішою НОМЕР_1 .

При цьому, 01.01.2014р. між військовою частиною НОМЕР_1 та Відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору, якою було змінено склад орендованого майна. Так, з 01.01.2014 Відповідач орендував: 1)адміністративний корпус № 21 площею 326 м.кв., 2)виробничі приміщення загальною площею 127,7 м.кв. (майстерня № 1 площею 119,3 м.кв., пилорама № 17 площею 8,3 м.кв.; сховище № 16 площею 0,1 м.кв.); 3) майданчик з твердим покриттям площею 600 м.кв.; 4)майданчик з твердим покриттям площею 50 м.кв.

Крім того, Додатковою угодою було змінено розмір орендної плати та встановлено, що орендна плата за базовий місяць оренди січень 2014 року складає 24 055,50грн. (з ПДВ).

Також, рішенням Господарського суду Одеської області від 22.03.2018р. у справі № 916/574/16 встановлено, що 01.01.2014р. між військовою частиною НОМЕР_1 та Відповідачем дійсно було укладено вищевказану Додаткову угоду, яка є чинною та передбачає зміну розміру орендної плати, у зв`язку з чим визнано законним нарахування військовою частиною НОМЕР_1 орендної плати у розмірі, передбаченому додатковою угодою від 01.01.2014р. до Договору.

Відповідно до пункту 3.2 Договору (у редакції додаткової угоди від 01.07.2003р. до Договору) орендна плата перераховується не пізніше 12 числа кожного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції та ПДВ.

Відповідно до пункту 5.2 Договору Орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі здійснювати внесення орендної плати.

Позивач стверджує, що відповідач протягом тривалого часу не сплачував орендну плату у розмірі, визначеному Договором, внаслідок чого за період з 01.02.2019р. до 01.07.2019р. виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 278 030,36 грн.

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 2 від 27.10.2003р. до Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства за весь період заборгованості з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення.

Відповідно до частини другої статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суму штрафних санкцій за прострочення сплати орендної плати у розмірі 36 155,42 грн. та суму неустойки за користування майном після припинення дії Договору оренди державного майна у розмірі 217 078,00грн.

Також, протягом 2004-2018 років дія Договору неодноразово продовжувалася відповідно до пункту 10.7 Договору.

12.06.2019 військова частина НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку направила Фірмі «Лебідь» листа, в якому повідомила, що, допущені останньою порушення чинного законодавства під час дії Договору, унеможливлюють продовження договірних відносин, та зазначила про припинення Договору з 01.07.2019, у зв`язку з закінченням терміну його дії.

Крім того, 18.07.2019р. військова частина НОМЕР_1 направила Фірмі «Лебідь» заяву про припинення Договору, в якій також повідомила про припинення Договору з 01.07.2019р.

Відповідно до пункту 5.4 Договору у випадку припинення Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Отже, після припинення Договору нерухоме військове майно, яке було орендовано відповідачем. підлягало негайному, тобто не пізніше 01.07.2019, поверненню військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, про обов`язок Фірми «Лебідь» негайно повернути відповідне майно командування військової частини НОМЕР_1 наголошувало у листі від 11.06.2019 № 475/4/1156 та заяві від 18.07.2019 № 475/4/1438.

20.09.2019р. та під час перевірки використання військового нерухомого майна комісією військової частини НОМЕР_1 , зокрема, встановлено, що Відповідач майно, передане йому в оренду відповідно до Договору, не повернув, що свідчить про істотне порушення інтересів військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, як зазначає позивач, відповідач добровільно майно, передане йому у строкове платне користування відповідно до Договору, військовій частині НОМЕР_1 не повернув, та фактично продовжує його використовувати, що порушує права військової частини НОМЕР_1 та є підставою для покладення на Фірму «Лебідь» у судовому порядку обов`язку звільнити та повернути відповідне військове нерухоме майно, а саме: адміністративний корпус (будівля № 21 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 326 м.кв.; майстерню (будівля № 1 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 119,3 м.кв., пилораму (будівля № 17 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 8,3 м.кв.; сховище (будівля № 16 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 0,1 м.кв.; майданчик з твердим покриттям площею 600 м.кв. (споруда № 22 за генеральним планом військового містечка № 121м); майданчик з твердим покриттям площею 50 м.кв (споруда № 29 за генеральним планом військового містечка № 121м).

11.10.2019р. командування військової частини НОМЕР_1 повторно звернулось до Фірми «Лебідь» з вимогою №475/4/2168 від 08.10.2019р. звільнити відповідні приміщення і повернути їх військовій частині НОМЕР_1 , однак вказана вимога залишена відповідачем без відповіді.

З наведених підстав, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фірми Лебідь у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, Між військовою частиною НОМЕР_2 та Фірмою «Лебідь» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі Фірма «Лебідь», Відповідач, Орендар) було укладено Договір оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України від 07.07.1999 № 133/1999/ГоловКЕУ (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Військова частина НОМЕР_2 здала, а Відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходилося на балансі військової частини НОМЕР_2 , вартість якого була визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна та становила 84 292,25 грн.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї зі сторін у разі зміни методики и розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до пункту 10.7 Договору термін його дії неодноразово продовжувався на той самий строк (5 років) і на тих самих умовах (з урахуванням зміни розміру орендної плати), однак як вказує позивач, жодна із сторін не виявила бажання щодо припинення вищевказаного Договору, з урахуванням чого, протягом терміну з лютого по червень (включно) 2019року Договір був діючим.

Факти пролонгацій Договору також встановлювалися судами у ході розгляду справи № 916/3527/15 за позовом Фірми «Лебідь» до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про внесення змін до договору та справи № 916/574/16 за позовом військової частини НОМЕР_1 до Фірми «Лебідь», треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України, Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області про стягнення 681 721 грн

Після розформування 10 відділення морської інженерної служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України (яке було правонаступником військової частини НОМЕР_2 ) військова частина НОМЕР_1 стала його правонаступником, у зв`язку з чим з 2007 року пролонгація Договору та укладення додаткових угод до нього здійснювалося військовою частішою НОМЕР_1 .

01.01.2014р. між військовою частиною НОМЕР_1 та Відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору, якою було змінено склад орендованого майна. Так, з 01.01.2014 Відповідач орендував: 1)адміністративний корпус № 21 площею 326 м.кв., 2)виробничі приміщення загальною площею 127,7 м.кв. (майстерня № 1 площею 119,3 м.кв., пилорама № 17 площею 8,3 м.кв.; сховище № 16 площею 0,1 м.кв.); 3) майданчик з твердим покриттям площею 600 м.кв.; 4)майданчик з твердим покриттям площею 50 м.кв.

Крім того, Додатковою угодою було змінено розмір орендної плати та встановлено, що орендна плата за базовий місяць оренди січень 2014 року складає 24 055,50грн. (з ПДВ).

Також, рішенням Господарського суду Одеської області від 22.03.2018р. у справі № 916/574/16 встановлено, що 01.01.2014р. між військовою частиною НОМЕР_1 та Відповідачем дійсно було укладено вищевказану Додаткову угоду, яка є чинною та передбачає зміну розміру орендної плати, у зв`язку з чим визнано законним нарахування військовою частиною НОМЕР_1 орендної плати у розмірі, передбаченому додатковою угодою від 01.01.2014р. до Договору.

Відповідно до пункту 3.2 Договору (у редакції додаткової угоди від 01.07.2003р. до Договору) орендна плата перераховується не пізніше 12 числа кожного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції та ПДВ.

Відповідно до пункту 5.2 Договору Орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі здійснювати внесення орендної плати.

Відповідач протягом тривалого часу не сплачував орендну плату у розмірі, визначеному Договором, внаслідок чого за період з 01.02.2019р. до 01.07.2019р. виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 278 030,36 грн.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 278 030,36грн.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Згідно з частиною другою цієї ж статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди № 2 від 27.10.2003р. до Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства за весь період заборгованості з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення (включаючи день оплати).

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У зв`язку із простроченням обов`язку щодо сплати орендної плати у розмірі та строки, визначені Договором, господарський суд перевіривши розрахунок розміру штрафних санкцій за несвоєчасне внесення орендної плати за Договором оренди наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до частини другої статті 291 ГК України та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з пунктом 5.4 Договору у випадку припинення Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу.

Частина перша статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» також передбачає обов`язок орендаря у разі закінчення строку дії договору оренди повернути орендодавцеві об`єкт оренди.

Згідно зі статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З урахуванням того що після припинення Договору нерухоме військове майно, яке було орендовано відповідачем, підлягало негайному, тобто не пізніше 01.07.2019р. поверненню військовій частині НОМЕР_1 , однак відповідачем майно, передане йому в оренду відповідно до Договору повернуто не було, тому вказані обставини свідчать про істотне порушення інтересів військової частини НОМЕР_1 , господарський суд дійшов до висновку, що позовна вимога щодо зобов`язання звільнити військове нерухоме майно та передати його Військовій частині НОМЕР_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи вищезазначені обставини, а саме те, що відповідачем не виконано обов`язку щодо повернення повернення відповідного майна, господарський суд вважає правомірним вимогу позивача щодо стягнення з відповідача неустойки, та перевіривши розрахунок розміру неустойки за користування майном наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з`являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Військової частини НОМЕР_1 до Фірми Лебідь у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство оборони України про стягнення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фірми «Лебідь» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65006, м. Одеса, вул. Маловського, 3-А; ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) заборгованість з орендної плати за Договором оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України від 07.07.1999 № 133/1999/ГоловКЕУ за період з 01.02.2019р. до 01.07.2019р. у розмірі 278 030 / двісті сімдесят вісім тисяч тридцять/ грн. 36 коп., штрафні санкції за прострочення сплати орендної плати за Договором оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України від 07.07.1999 № 133/1999/ГоловКЕУ у розмірі 36 155 /тридцять шість тисяч сто п`ятдесят п`ять/ грн. 42 коп., неустойку за користування майном після припинення дії Договору оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України від 07.07.1999 № 133/1999/ГоловКЕУ, передбачену частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, у розмірі 217 078 /двісті сімнадцять тисяч сімдесят вісім/ грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 889 /дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять/ грн. 95 коп.

3. Зобов`язати Фірму «Лебідь» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65006, м. Одеса, вул. Маловського, 3-А; ) звільнити військове нерухоме майно та передати його військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), а саме: адміністративний корпус (будівля № 21 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 326 м.кв.; майстерню (будівля № 1 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 119,3 м.кв., пилораму (будівля № 17 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 8,3 м.кв.; сховище (будівля № 16 за генеральним планом військового містечка № 121м) площею 0,1 м.кв.; майданчик з твердим покриттям площею 600 м.кв. (споруда № 22 за генеральним планом військового містечка № 121м); майданчик з твердим покриттям площею 50 м.кв (споруда № 29 за генеральним планом військового містечка № 121м).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України
Повний текст складено 10 серпня 2020 р.

Суддя С.Ф. Гут