ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/541/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика", м. Дружівка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс", м. Харків
про стягнення 368924,53 грн.
за участю представників:

позивача - Шкориненко Т.Є.

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 368924,53 грн., яка складається: 299712,00 грн. - сума заборгованості за поставлений товар; 52437,28 грн. - пеня за прострочення в оплаті; 9680,70 грн. - інфляційне зростання суми боргу; 7094,55 грн. - 3% від простроченої суми.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 5533,87 грн. та інші судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідач не виконав зобов`язання по договору поставки № 79 від 26.12.2018 щодо оплати за поставлену продукцію в сумі 299712,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.02.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" про стягнення 368924,53 грн. було залишено без руху; визначено позивачеві наступний спосіб усунення недоліків: надати докази сплати судового збору у розмірі 5533,87 грн. на реквізити господарського суду Харківської області; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 7 днів з дня вручення копії даної ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 24.02.2020 позивач надав до суду докази сплати судового збору у розмірі 5533,87 грн. на реквізити господарського суду Харківської області. Таким чином, позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою від 28.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 922/541/20 на 30 днів до 09.06.2020 включно та відкладено підготовче засідання на 12.05.2020 о 11:00.

Протокольною ухвалою від 12.05.2020 підготовче засідання було відкладено на 02.06.2020 о 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2020 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, відмовлено повністю в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх.№ 12341 від 02.06.2020), закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/541/20 до судового розгляду по суті на 09.06.2020 о 12:00.

09.06.2020 судом розгляд справи було відкладено на 23.06.2020 о 11:15.

Відповідач, через канцелярію суду 23.06.2020 за вх.№ 14228, надав відзив в якому вказував про відсутність суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 299712,00 грн. за договором поставки № 79 від 26.12.2018, посилаючись на укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" угоду про заміну сторони договору від 12.11.2019, копію якої було додано до відзиву.

23.06.2020 судом розгляд справи було відкладено на 09.07.2020 о 10:00.

Позивач, через канцелярію суду 03.07.2020 за вх.№ 15302, надав відповідь на відзив, в якій вказував, що він не укладав з відповідачем або третіми особами угоди про заміну сторони договору або будь-якої іншої угоди стосовно боргу відповідача за договором поставки № 79 від 26.12.2018. При цьому позивач просив суд витребувати у відповідача оригінал угоди про заміну сторони договору від 12.11.2019.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2020 було задоволено клопотання позивача про витребування оригіналу угоди про заміну сторони договору; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" надати до суду оригінал угоди про заміну сторони договору від 12.11.2019 в строк до 16.07.2020. За таких обставин 09.07.2020 судом розгляд справи було відкладено на 16.07.2020 о 09:15.

У зв`язку з ненадходженням до суду відомостей про отримання відповідачем ухвали господарського суду Харківської області від 09.07.2020 у справі № 922/541/20, 16.07.2020 судом розгляд справи було відкладено на 03.08.2020 о 14:15.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке надійшло до суду 27.07.2020, ухвала господарського суду Харківської області від 09.07.2020 (вих.№ 016472) про витребування у відповідача оригіналу угоди про заміну сторони договору була отримана відповідачем 15.07.2020.

Проте, відповідачем вимоги ухвали господарського суду Харківської області від 09.07.2020 не були виконані, оригінал угоди про заміну сторони договору від 12.11.2019 до суду не було надано.

Враховуючи не подання відповідачем на вимогу суду оригіналу угоди про заміну сторони договору від 12.11.2019, суд, з огляду на положення ч.6 ст. 91 ГПК України, не бере до уваги подану відповідачем копію угоди про заміну сторони договору від 12.11.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 03.08.2020 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про призначене на 03.08.2020 судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів. Таким чином, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

При цьому суд зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" (покупець) було укладено договір поставки № 79 (надалі - договір).

Згідно пункту 1.1 договору, постачальник за цим договором зобов`язувався поставити на адресу покупця товар, а покупець прийняти та оплатити цей товар, найменування, асортимент, кількість, ціна якого вказується у відповідних рахунках-фактурах, накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата за товар здійснюється прямим банківським переказом грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах 100% передоплати, або на інших умовах, письмово обумовлених сторонами.

У пункті 4.1. договору було зазначено, що поставка товару здійснюється партіями протягом 3-х банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури на умовах ЕХW (склад Постачальника, м. Дружківка, вул. Привокзальна, 8А) і розуміється відповідно до вимог правил щодо тлумачення термінів ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не зазначено у відповідній специфікації/рахунку- фактурі.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату № НПП00000190 від 26.02.2019 на загальну суму 192672,00 грн. та № НПП00000191 від 26.02.2019 на загальну суму 149856,00 грн.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар (дріб в асортименті у загальній кількості 9000,00 кг.) на загальну суму 192672,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № НПП00000733 від 27.02.2019 та довіреністю № 605 від 27.02.2019, та товар (дріб чавуну литу у кількості 5000 кг.) на суму 107040,00 грн. з ПДВ. що підтверджується видатковою накладною № НПП00000735 від 27.02.2019 та довіреністю № 606 від 27.02.2019.

За таких обставин господарський суд приходить до висновку, що відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за поставлений товар за договором у розмірі 299712,00 грн. При цьому суд зазначає, що відповідні докази повернення відповідачем товару позивачу або оплати товару за договором на суму 299712,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

З метою досудового врегулювання спору позивач 06.09.2019 звернувся до відповідача з вимогою про сплату боргу та штрафних санкцій у загальній сумі 365738,55 грн. (вих. № 512 від 29.08.2019). Проте, відповідачем відповідна вимоги не були виконана.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 299712,00 грн. та дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних збитків та 3% річних, суд дійшов висновку, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України, вони є вірними, у зв`язку з чим сума 3% річних у розмірі 7094,55 грн. за період 28.02.2019 - 12.12.2019 та сума інфляційних у розмірі 9680,70 грн. за період лютий 2019 - листопад 2019 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 52437,28 грн. пені за період 28.02.2019 - 28.08.2019

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.7.3. договору за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок позивача пені, судом було встановлено, що сума пені за період 28.02.2019 - 28.08.2019 становить 52437,28 грн. та вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, вони підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 5533,87 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 20, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 120, 123, 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 4, ідентифікаційний код 30428944) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" (82400, Донецька область, м. Дружівка, вул. Привокзальна, 8А, ідентифікаційний код 37255153) суму заборгованості за поставлений товар у розмірі 299712,00 грн.; пеню у розмірі 52437,28 грн.; інфляційні у розмірі 9680,70 грн.; 3% річних у розмірі 7094,55 грн. та 5533,87 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" (82400, Донецька область, м. Дружівка, вул. Привокзальна, 8А, ідентифікаційний код 37255153).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 4, ідентифікаційний код 30428944).

Повне рішення складено "13" серпня 2020 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/541/20