ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

28.07.2020 Справа № 905/85/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакозом К.С.,

секретар судового засідання Стрюкова А.О.,

за позовною заявою Керівника Слов`янської місцевої прокуратури, м.Слов`янськ, Донецька область,

в інтересах держави в особі позивача Слов`янської міської ради, м.Слов`янськ, Донецька область,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Костіна Владислава Олександровича, м.Слов`янськ, Донецька область,

про зобов`язання звільнити земельну ділянку та стягнення недоотриманого власником землі доходу у вигляді орендної плати в сумі 154632,65 грн.,

за участю представників сторін:
прокурор - Хряк О.О.,

від позивача - не з`явився,

від відповідача - не з`явився,

Керівник Слов`янської місцевої прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі позивача Слов`янської міської ради до відповідача Фізичної особи-підприємця Костіна Владислава Олександровича, про зобов`язання звільнити земельну ділянку та стягнення недоотриманого власником землі доходу у вигляді орендної плати в сумі 154632,65 грн.

Ухвалою суду від 16.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/85/20; справу №905/85/20 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 06.02.2020.

Ухвалою суду від 27.05.2020 закрито підготовче провадження у справі № 905/85/20.

Підставою для подання прокурором позову стала бездіяльність Слов`янської міської ради з огляду на факт використання фізичною особою-підприємцем Костіним Владиславом Олександровичем земельної ділянки площею 0,1107 га по вул. Поштовій в м. Слов`янську без правовстановлюючих документів.

Вимоги прокурора обґрунтовані використанням відповідачем земельної ділянки на території міста Слов`янська площею 0,1107 га вартістю 1995260,08 грн. протягом 2017-2019 років без відповідної правової підстави. В якості правової підстави позовних вимог прокурором наведено ст.ст. 152, 212 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Позивач, Слов`янська міська рада, позов прокурора підтримує, вважає його обґрунтованим. Додатково до доводів прокурора, Позивач у своїх поясненнях зазначає, що між ним та відповідачем здійснювалось листування з приводу оренди ним спірної земельної ділянки. (т.1. а.с. 160-164).

За змістом відзиву на позов від 14.02.2020р. відповідач проти позову заперечує, вважаючи вимоги прокурора незаконними. Свої заперечення відповідач обґрунтовує: недоведеністю факту користування земельною ділянкою саме відповідачем; невірним тлумаченням прокурором положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України; відсутністю встановлених меж земельної ділянки, невнесення її до Державного земельного кадастру та, як наслідок, необґрунтованістю розрахунку суми орендної плати розрахованої суми; неналежністю доказів, поданих прокурором.

21.02.2020 від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на наявність правових підстав для звернення прокурором до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора, судом встановлено наступне:

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку cуд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див.mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Прокуром звернувся із позовом до суду на захист інтересів держави в особі позивача, які порушуються внаслідок використання відповідачем спірної земельної ділянки під автостоянку, шляхом розташування на ній паркану, шлагбауму та інших споруд.

Способами захисту порушеного інтересу прокурором визначено:

- на підставі п.б, ч.3. ст.152 та ст.212 ЗК України - звільнення відповідачем земельної ділянки шляхом демонтажу паркану, шлагбауму та інших споруд;

- на підставі ст. 1212 ЦК України - стягнення із відповідача на користь позивача суми недоотриманого власником землі доходу у вигляді орендної плати (безпідставно збережених коштів) за період з 01.01.2017 по 01.08.2019р.р., в сумі 154 632,65 грн., з яких: за 2017 рік 59 857,80 грн., за 2018 рік 59 857,80 грн., за 2019 рік 59 857,80 грн.

За змістом положень ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків, зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з положеннями статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Статтею 212 Земельного кодексу України зокрема визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними, а приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які їх самовільно зайняли.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

В контексті викладених в позові обставини, майном, яке відповідач має повернути позивачу, є кошти. Ці зобов`язання є кондиційними та доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, предметом доказування прокурора (позивача) є доведення обставин: наявність та зміст права позивача на земельну ділянку, використання спірної зальної ділянки відповідачем, визначення розміру коштів, які відповідач в себе зберіг без достатньої правової підстави, позивач мав отримати в якості орендної плати за користування спірною земельною ділянкою.

Спірною ділянкою, зі змісту прохальної частини позову, є ділянка площею 0,1107 га по вулиці Поштовій (навпроти будинку 25) міста Слов`янська.

За наявними у позивача архівними даними на підставі рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 16.02.2000р. № 82/3 було надано ОСОБА_1 у тимчасове користування терміном на 3 роки земельну ділянку площею 0,1100 га для організації автомобільної стоянки по вул. Рози Люксембург (нині вулиця Поштова) в районі військової частини та укладено договір на право тимчасового користування серії ІІ-ДН № 00006108, який зареєстровано 17.02.2000р.

15.06.2000 року ОСОБА_1 було видано дозвіл на виконання будівельних робіт по облаштуванню на зазначеній ділянці автостоянки на 30 машино місць, термін дії якого скінчився 31.12.2000р.

У подальшому, рішенням виконкому Слов`янської міської ради від 16.11.2005р. №664/27 земельну ділянку передано на 1 рік на умовах оренди ОСОБА_1 для функціонування автостоянки, та зобов`язано його розробити документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право. Як зазначає прокурор технічна документація розроблена була, однак договір не було укладено.

Відповідно до наданого прокурором висновку Слов`янського міського відділу земельних ресурсів від 27.12.2005р. спірна земельна ділянка має площу 0,01107 га.

Як зазначено прокурором у тексті позову, спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав, оскільки згідно технічної документації запроектована земельна ділянка має кадастровий номер :01:001:0436.

Докази затвердження міською радою проекту землеустрою спірної земельної ділянки, а також докази внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру матеріали справи не містять.

Наявна у справі копія листа Слов`янського міськрайонного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 373/116-19 від 23.05.2019р., яким прокурор обґрунтовує розмір про нормативно грошової оцінки спірної земельної ділянки, містить інформацію про відсутність відомостей про спірну земельну ділянку у Державному земельному кадастрі. Додатково у листі наведені відомості, що на 2016 рік вартість земельної ділянки площею 0,1107 га становить 1 882 320,49 грн., а станом на 2017, 2018, 2019рр. 1 995 260,08 грн. (землі комерційного використання). Відомості щодо методики (коефіцієнтів) розрахунку вартості лист не містить (т.1 а.с. 47, 165).

Відповідач, посилаючись на відсутність відомостей про земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:0436 у Публічній кадастровій карті (https://map.land.gov.ua/), заперечує щодо існування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

За наведених у тексті позову і поясненнях прокурора та позивача, особою, яка самовільно зайняла земельну ділянку є відповідач, оскільки з його боку були намагання отримати зазначену ділянку в оренду, та використання підтверджено Актами обстеження земельної ділянки від 22.07.2019 та від 16.09.2019, складеними представниками Слов`янської міської ради в порядку здійснення самоврядного контролю (т.1 а.с. 25, а.с. 37-40).

Відповідач, заперечуючи проти позову, заявляє, що спірна ділянка ним не використовується.

За змістом наданих прокурором та позивачем актами внаслідок обстеження земельної ділянки по вулиці Поштовій у місті Слов`янську, площею 0,1107 га, комунальної форми власності, без кадастрового номера, цільового призначення В.02.09 для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови встановлено, що її фактичним користувачем є ОСОБА_2 , на земельній ділянці знаходяться капітальні споруди, які не зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно, ділянка використовується для функціонування автостоянки, на момент обстеження на території знаходилось декілька автомобілів, територію огороджено парканом, встановлено шлагбаум, рух автомобілів регулює охоронець.

Судом не приймаються зазначені акти в якості належних доказів факту користування відповідачем земельною ділянкою, повернення якої вимагає прокурор, з огляду на наступне:

- Акти містять відомості про використання земельної ділянки площею 0,1107 га, при цьому за змістом акту відсутні дані, щодо того, яким чином було проведено заміри ділянки; кадастровий номер ділянки, а також ідентифікуючі відомості межових знаків;

- Акти містять висновок про користування ділянкою саме відповідачем ( ОСОБА_2 ), при цьому підпис відповідача на акті відсутній, а сам акт не містить відомостей, на якій підставі такий висновок зроблено;

- Акти містять відомості щодо розташування на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна незареєстрованих в реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна, при цьому не зрозумілим є, яким чином були отримані такі відомості, з огляду на відсутність ідентифікуючих ознак такого майна (адреса, поверховість, площа, рік побудови, тощо) у взаємозв`язку із відсутніми кадастрового номеру земельної ділянки.

- Зі змісту актів вбачається що вони складені на вулиці Поштовій у місті Слов`янську, при цьому він має друкований вигляд, що зумовлює висновок суду, що виключає їх складення за місцем визначеним в акті.

Також, в якості доказів використання спірної земельної ділянки відповідачем, позивач та прокурор посилаються на заяви відповідача від 02.04.2018р. та від 11.12.2019 р. (т.1. а.с. 166, 168).

За змістом заяви від 02.04.2018р. відповідач звернувся до позивача з проханням «узаконити землю під тимчасові споруди (кіоск) та автостоянку за адресами: Шовковична, 3 та Поштова, у зв`язку зі смертю власника, який мені приходиться родичем ( ОСОБА_3 ), оскільки залишилась сиротою 7-річна донька… Питання прошу розглянути позитивно та не залишати неповнолітню дитину без спадщини». Зазначена заява не містить інформації про використання відповідачем спірної земельної ділянки.

За змістом заяви від 11.12.2019р. відповідач звертається до позивача з проханням розглянути питання про видачу йому земельної ділянки по вул.. Поштова, який використовується ним після смерті ОСОБА_3 , який йому приходився родичем, та в нього залишилась 7-річна донька, яка проживає разом із ним.

Зазначена заява дійсно містить інформацію, про використання відповідачем земельної ділянки, але за відсутністю будь-яких ідентифікуючих відомостей земельної ділянки (площа, адреса, кадастровий номер, тощо), суд не вважає зазначений доказ використання відповідачем саме спірною земельною ділянкою.

Такий висновок суду обумовлений тим, що єдиною ідентифікуючою ознакою спірної ділянки яка наведена прокурором, є перебування її раніш у користуванні ОСОБА_1 , а відповідач повідомляє, що він користується ділянкою іншої особи - ОСОБА_3 .

Крім того, інформація про фактичне використання відповідачем ділянкою, визначеною в заяві від 11.12.2019 (а.с.168), належними та допустимими доказами не підтверджена.

За змістом наданих прокурором та відповідачем витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т.1 а.с. 54-57, 58-60, 61-64, 65) за відповідачем не зареєстроване право власності на нерухоме майно по вулиці Поштова у місті Слов`янську. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати доведеними факт незалежності майна на спірній ділянці відповідачу.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Висновок суду обумовлений наступним:

Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч.1, 3, 4, 9 ст. 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

За змістом ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону).

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

При цьому у ст.15 зазначеного Закону наведено перелік відомостей про земельні ділянки, за змістом якого до Державного земельного кадастру включаються такі відомості: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині 2 статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Однак спірна земельна ділянка не є сформованою, оскільки не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, а інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру.

Відсутність сформованості земельної спірної ділянки, як об`єкту цивільних прав, також підтверджується і тим, що розмір спірної земельної ділянки було орієнтовно встановлено.

Спірна земельна ділянка не може вважатися сформованим об`єктом цивільних прав у розумінні положень ст. 79-1 Земельного кодексу України, що виключає можливість обчислення суми безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав.

Крім того, за змістом п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України і ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України "Про оцінку земель").

Тобто, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 року по справі № 920/739/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років (ст.18 Закону України "Про оцінку земель").

Частинами 1, 2 ст. 20 цього Закону передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За змістом ч. 4 ст. 23 цього Закону рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України, якою, в свою чергу, передбачено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25.11.2016 року № 489, за результатами нормативної грошової оцінки земель укладається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до п. 34, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з п. 288.4, пп. 288.5.1, 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 01.01.2017 року) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 % нормативної грошової оцінки і не може перевищувати 12 % нормативної грошової оцінки. З 01.01.2017 року у зв`язку із внесенням змін до зазначених положень Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою від розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та не може перевищувати 12 % нормативної грошової оцінки.

Відтак, оскільки нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності, наявність витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку заявленої до стягнення суми безпідставно збережених відповідачем грошових коштів у виді орендної плати за землю є обов`язковою.

Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 2303.1995 року № 213, згідно з п. 21 якої нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, зокрема, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо).

Розрахунок розміру коштів, що підлягає стягненню із відповідача за час користування земельною ділянкою, загальною площею 0,1107 га за період з 01.01.2017 по 01.08.2019, на підставі якого прокурор просить стягнути з відповідача кошти за безпідставне користування земельною ділянкою, не містить інформації щодо технічної документації такої земельної ділянки, а також посилань на витяг із нормативної грошової оцінки землі.

Розрахунки здійснено виходячи із вартості земельної ділянки загальною площею 0,1107 га - 1995260,08 грн. на підставі інформації, наданої на запит управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, з урахуванням коефіцієнту розміру орендної ставки в 3 %, помножених на орієнтовну площу земельної ділянки.

Відтак, оскільки в даному випадку предметом розгляду є стягнення безпідставно збереженого майна у вигляді орендної плати, нарахування мають здійснюватися саме на підставі технічної документації та витягу з нормативної грошової оцінки землі, а із наданого прокурором розрахунку неможливо встановити, чи вірними є застосовані коефіцієнти, площа та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені як вихідні дані для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення, суд дійшов висновку, що прокурором належними та допустимими доказами по справі не було доведено розрахунок розміру заявлених до стягнення коштів, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, та як наслідок відмову у їх задоволенні.

Крім того, статтею 212 Земельного кодексу України, зокрема, визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними, а приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які їх самовільно зайняли.

Прокурором та позивачем не доведено факт самовільного зайняття та використання спірної земельної ділянки відповідачем, з огляду на що, у суду відсутні підстави покладати на нього обов`язок її повернення.

Суд не вбачає підстав для застосування зазначених прокурором у тексті позову висновків Верховного суду у справах №629/4628/16-ц та №922/2976/17 з огляду відмінність викладених в них фактичних обставин та обставин, які встановлені під час розгляду цієї справи.

Таким чином, прокурором та позивачем не доведено належними та допустимими доказами факти користування спірною земельною ділянкою відповідачем, формування земельної ділянки як об`єкту цивільних прав та, її розмір та вартість, а також, відповідно, розмір коштів які має отримати позивач в якості орендної плати.

Викладене зумовлює висновок суду про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 42, 46, 73, 86, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Керівника Слов`янської місцевої прокуратури, м.Слов`янськ, Донецька область, в інтересах держави в особі позивача Слов`янської міської ради, м.Слов`янськ, Донецька область, до відповідача Фізичної особи-підприємця Костіна Владислава Олександровича, м.Слов`янськ, Донецька область, про зобов`язання звільнити земельну ділянку та стягнення недоотриманого власником землі доходу у вигляді орендної плати в сумі 154632,65 грн., відмовити повністю.

В судовому засіданні 28.07.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.08.2020.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз