ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.08.2020 Справа № 914/730/20

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Безуха Андрія Петровича про відвід судді

у справі № 914/730/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство", с. Ожидів, Буський район, Львівська область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Безуха Андрія Петровича, присілок Копані, с. Сілець, Сокальський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 472 997,00 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань з перевезення вантажу,

встановив:

у провадженні Господарського суду Львівської області на стадії підготовчого засідання знаходиться позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" до відповідача Фізичної особи-підприємця Безуха Андрія Петровича про стягнення 472 997,00 грн. Хід розгляду справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань. Зокрема, у судовому засіданні 02.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Безуха Андрія Петровича від 28.05.2020 року, поданої суду 10.06.2020 року, про повернення позивачу позовної заяви, та відкладено судове засідання на 20.08.2020 року.

17.07.2020 року до Господарського суду Львівської області надійшла заява Фізичної особи-підприємця Безуха Андрія Петровича про відвід судді.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ГПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

У період 10.07- 03.08.2020 року суддя Матвіїв Р.І. перебував у щорічній відпустці.

ПІДСТАВИ ВІДВОДУ, ЗАЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДАЧЕМ

Сторона вважає, що суддя Матвіїв Р.І. прямо чи побічно зацікавлений в результаті розгляду справи в користь позивача, директор якого під прикриттям неправосудного судового рішення прагне приховати скоєні злочини щодо відповідача та самого підприємства, пов`язані з передачею насіння сої третім особам. Пряма або побічна зацікавленість судді полягає у його діях щодо постановлення ухвали про відмову у задоволенні заяви відповідача про повернення позивачу позовної заяви. Відповідач стверджує, що суддя неправдиво зазначив в ухвалі, що позовна заява відповідає вимогам ст.162, 164 ГПКУ, неналежно застосував практику ЄСПЛ, яка стосується «права на доступ до суду», формалізму в трактуванні процесуальних правил, суддя неправомірно погодився з тим, що заявою з процесуальних питань О. Дехтяренко усунуто недоліки позовної заяви, не розглянув посилання на недоліки самої заяви О. Дехтяренко і не виніс з цього приводу ухвальне рішення про її повернення без розгляду в порядку ч. 4 ст. 170 ГПКУ, а прийняв таку заяву з порушенням принципу диспозитивності. Суддя неправомірно ухвально заявив, що дотримання досудового претензійного розгляду позивачем є не обов`язковим, неправильно витлумачивши зміст ст. 315 ГКУ. Суддя не звертає увагу, що заявлений позов за відсутності предмету спору (заборгованості) є зловживанням процесуальним правом. На переконання відповідача, щоб приховати справжню природу позову з огляду на предметність позову суддя відмовився від усно заявленого клопотання представника про роз`яснення обставин, які входять до предмета доказування, а також неправомірно та завідомо передчасно зазначив, що підставою позову - порушення зобов`язань з перевезення вантажу.

ВИСНОВКИ СУДУ

Розглянувши заяву про відвід, суд зазначає про необґрунтованість відводу через таке.

Так, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 35 ГПК України. Вказана норма передбачає, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 35). є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (п. 5 ч. 1 ст. 35), що визначено стороною як нормативну підставу заявлення відводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Як вбачається зі змісту заяви про відвід, сумніви щодо неупередженості та об`єктивності судді з`явилися у сторони внаслідок постановлення судового рішення 02.07.2020 року, повний текст якого надіслано сторонам 10.07.2020 року, та отримано відповідачем 11.07.2020 року, що вбачається з відстеження поштового відправлення за трек-кодом 526.

Щодо підстав, визначених стороною для відводу, суд зазначає, що такі пов`язані з обґрунтуваннями ухвали суду від 02.07.2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви відповідача.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно, постановлені у даній справі ухвали суду про залишення позову без руху та про відкриття провадження у справі є обов`язковими для виконання як сторонами, так і самим судом. Підстави для постановлення відповідних судових рішень проаналізовані судом на відповідних стадіях розгляду справи і у суду немає процесуальних підстав і можливостей відступати від постановлених раніше рішень, у тому числі повертати позивачу заяву, щодо якої уже постановлено судове рішення.

Висновки суду щодо «права на суд» та «надмірного формалізму» стосуються тверджень відповідача щодо відсутності у заяві представника позивача реквізитів справи та суду. Також судом в ухвалі від 02.07.2020 року проаналізовано порядок усунення недоліків, допущених при поданні позовної заяви, та не виявлено недоліків у поданій представником позивача заяві. Проаналізувавши підстави для повернення позовної заяви з урахуванням усунених позивачем недоліків, суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про повернення позивачу позовної заяви.

Відтак, наведені у заяві про відвід обставини є безпідставними, а також такими, що вже були оцінені судом при розгляді заяви відповідача про повернення позивачу позовної заяви.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи наявний ряд клопотань відповідача, у тому числі про визначення юридичної правової природи та про повернення без розгляду заяви адвоката Дегтяренко О.О., проте, у судовому засіданні 02.07.2020 року суд розглядав та вирішував клопотання відповідача про повернення без розгляду позовної заяви. Відповідно не ухвалення судом рішень стосовно інших клопотань, строк розгляду яких, крім стадії підготовчого провадження, не встановлено, не може свідчити про упередженість чи зацікавленість судді у розгляді справи

Суд зазначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 ГПК України). Тому природа правовідносин, що виникли між сторонами, та факт відсутності предмету спору є обставинами, що підлягають з`ясуванню та дослідженню у процесі розгляду справи за наявності відповідних і достатніх доказів для вчинення відповідної процесуальної дії. Безпідставними є також твердження відповідача про те, що суд неправомірно визначив, що підставою позову є порушення зобов`язань з перевезення вантажу, адже підстава позову відповідно до приписів ч. 3 ст. 176 ГПК України має бути вказана в ухвалі суду і визначається судом на стадії відкриття провадження у справі, тому відповідно і не може визначатись з будь-яких інших джерел, крім матеріалів позовної заяви та з обгрунтування позовних вимог.

Щодо твердження відповідача про відмову судом у задоволенні усного клопотання представника відповідача про роз`яснення обставин, які входять до предмета доказування, то суд зазначає, що у судовому засіданні 02.07.2020 року не постановлено ухвали про відмову у задоволенні відповідного клопотання. Натомість суд роз`яснював представнику відповідача порядок здійснення підготовчого провадження і неможливість роз`яснення таких обставин на даній стадії розгляду справи - розгляду клопотання відповідача про повернення позовної заяви позивача. Також суд звернув увагу, що клопотання стосувалося роз`яснення таких обставин іншій стороні - позивачу, тоді як жодного клопотання позивачем не заявлено. Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 182 ГПК України вказаним процесуальним правом він наділений упродовж підготовчого провадження і здійснює таке роз`яснення за наявності відповідних умов і виконання інших попередніх завдань підготовчого провадження.

Твердження відповідача про неправомірність дій суду, про намір винесення неправосудного рішення для прикриття скоєних директором позивача злочинів є недоцільними, недоречними і жодними чином не підтвердженими та ґрунтуються на суб`єктивному ставленні відповідача як до іншої сторони судового провадження, так і до суду.

Проаналізувавши підстави відводу, суд зазначає, що такі зводяться до незгоди сторони із постановленим у справі 02.07.2020 року судовим рішенням. Проте, наведене згідно з прямою нормою ч. 4 ст. 35 ГПК України не може бути підставою для відводу.

Суд звертає увагу, що Конституційним судом України в рішенні від 23.05.2001 року № 6-рп/2001 зазначено, що судоустрій і судочинство визначаються винятково законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень, належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Враховуючи наведене, суд зазначає про необґрунтованість заявленого відповідачем відводу.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 7 ст. 39 ГПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Враховуючи, що судове засідання у даній справі відкладене на 20.08.2020 року і заява про відвід надійшла 17.07.2020 року, а також враховуючи висновки суду про необґрунтованість заявленого відповідачем відводу, то вирішення питання про відвід судді Матвіїву Р.І. у даній справі має здійснюватись суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 35, 38, 39 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

передати справу № 914/730/20 для вирішення питання про відвід судді Матвіїву Р.І. за заявою Фізичної особи-підприємця Безуха Андрія Петровича суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Суддя Р.І. Матвіїв