ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"07" серпня 2020 р. м. Ужгород Справа № 907/526/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Шпака Івана Івановича, м. Виноградів про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації заборгованості за відпущений на виконання Договору №667 від 06.09.2019 року товар

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Шпак Іван Іванович звернувся до Господарського суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації заборгованості за відпущений на виконання Договору №667 від 06.09.2019 року товар.

Дослідивши матеріали заяви Фізичної особи - підприємця Шпака Івана Івановича про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у його видачі з огляду на наступне.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 150 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, заявник повинен чітко визначити обставини та докази, на яких ґрунтуються його вимоги та надати документи на їх підтвердження.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен дослідити всі докази, яким заявник обґрунтовує обставини, на яких гуртуються його вимоги, та перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Розглянувши додані до заяви документи, суд встановив, що між Фізичною особою - підприємцем Шпак Іваном Івановичем та Управлінням освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації укладено договір №667 від 06.09.2019 про поставку товару (фруктові та овочеві соки) на суму 13000 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору продавець відпускає товар покупцю за цінами, що визначені у рахунках - фактурах і які погоджені з покупцем. Заявником вказується наявність заборгованості на загальну суму 6000,00 грн. Далі в тексті заяви заявником вказується заборгованість в сумі 22617,00 грн.

На підтвердження своїх вимог заявник додає наступні документи: квитанцію про сплату судового збору, копію договору № 667 від 06.09.2019, накладну № 916 від 17.12.2019, акт приймання виконаних робіт б/н від 20.12.2019, акт звірки взаєморозрахунків б/н від 20.05.2020, копію довідки про відкриття рахунку в банку № 53201 від 24.06.2020.

Договором № 667 від 06.09.2019 про поставку товару (фруктові та овочеві соки) сторони обумовили суму зобов`язань 13000 грн. Доказів зменшення суми зобов`язання визначеного договором чи часткової оплати заявником не надано.

Оглянувши подані на розгляд суду документи, суд встановив, що складена між сторонами накладна підписана зі сторони боржника (покупця) невстановленою особою, підпис якої не розшифрований, не містить посилання на посаду особи, яка прийняла товар та відтиск печатки. До того ж, накладна № 916 від 17.12.2019 не містить посилання на договір № 667 від 06.09.2019 Тобто надана заявником до справи накладна не містить переліку обов`язкових реквізитів первинних документів, передбачених в п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що позбавляє її статусу доказу у справі на підтвердження тих обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, здійснюючи на них посилання у заяві про видачу судового наказу.

Водночас, суд вказує, що оскільки заявник стверджує, що боржник не здійснював оплат в рахунок погашення боргу за поставку продукції, він зобов`язаний був подати до суду банківські виписки чи інші документи в підтвердження факту відсутності оплат, проведених його контрагентом на його банківський рахунок.

Крім того, права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Щодо доданого заявником акту приймання виконаних робіт б/н від 20.12.2019 то такий також не може вважатися належним та допустимим доказом оскільки не містить посилання на посаду особи, яка є підписантом акту зі сторони (замовника). Вказівкою на особу підписанта є лише прізвище та ініціали (ОСОБА_1.) Тобто наданий заявником акт не містить переліку обов`язкових реквізитів первинних документів, передбачених в п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" Окрім наведеного слід зазначити, що акт приймання виконаних робіт - це документ, який фіксує закінчення будь яких робіт та приймання їх замовником за кількістю та якістю.

Щодо акту звірки взаєморозрахунків б/н від 20.05.2020 наявному в матеріалах справи, суд зазначає наступне.

В постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного суду зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним.

Суд вбачає за доцільне звернути увагу заявника на те, що акт приймання виконаних робіт б/н від 20.12.2019 та акт звірки взаєморозрахунків б/н від 20.05.2020 підписані особою на ім`я ОСОБА_1., проте підписи на обох документах значно різняться.

Таким чином, відповідно до поданих в обґрунтування заявлених вимог документів вбачається, що заявником не надано до суду належних документів, які б підтверджували факт існування заборгованості боржника перед ним у вказаній у заяві про видачу судового наказу до стягнення сумі та на підставі укладеного з боржником письмового договору.

Враховуючи викладене, суд встановив, що заявником порушено п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, зокрема не подано до суду документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що згідно з п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови заявнику у видачі судового наказу.

За змістом ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 76-78, 86, 148, 150, 152-154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Шпак Івана Івановича про видачу судового наказу б/н від 23.07.2020 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Андрейчук