РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2020Справа № 910/7471/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/7471/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" (пров. Т.Шевченка. буд. 3, м.Київ, 01001, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" (пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33, м.Київ, 01042, )

про стягнення 734 396,79 грн.

Представники: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" про стягнення 734 396,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №150219-06/1г від 15.02.2019 в частині своєчасної оплати отриманого товару, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення суму основної заборгованості у розмірі 683 923,75 грн, пеню у розмірі 35 118,12 грн, 3% річних у розмірі 5 415,68 грн та інфляційні втрати у розмірі 9 939,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7471/20, та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання у справі на 24.06.2020.

В судовому засіданні 24.06.2020, у зв`язку з неявкою відповідача, суд, у відповідності до ст.ст. 183, 202 Господарського процесуального кодексу України, постановив відкласти розгляд справи на 05.08.2020.

27.07.2020 через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить поновити строк для подання відзиву і долучити його до матеріалів справи, зменшити розмір штрафних санкцій на 50% та відстрочити виконання рішення на шість місяців у зв`язку із скрутним становищем товариства та з метою недопущення банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Обгрунтовуючи причини пропуску строку для подачі відзиву, відповідач вказав на оголошення всесвітньої пандемії, спричиненої коронавірусом "COVID-19".

Дійсно, постановами Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із внесеними до неї змінами) та № 392 від 20.05.2020 р. "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який діє і на час розгляду даної справи.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)" № 540-IX від 30.03.2020 внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, за якими, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на строк дії такого карантину продовжуються процесуальні строки, що встановлені цим Кодексом, зокрема і строк для подання відзиву.

При цьому абзацом 2 пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України визначено, що строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

За таких обставин, враховуючи продовження процесуальних строків, у зв`язку із введенням карантину на території України, суд визнає поважними причини пропуску подачі відзиву у визначений строк, а тому поновлює відповідачу такий процесуальний строк і приймає наданий відзив до розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача в засідання суду не з`явився про розгляд справи повідомлений належним чином.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду від 02.06.2020, від 24.06.2020, були надіслані відповідачу рекомендованими листами, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33, м.Київ, 01042.

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 28.10.2019 з приміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку на відповідному конверті. Враховуючи викладене та те, що відповідач надав відзив на позовну заяву, суд прийшов до висновку, що відповідач повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 05.08.2020 оголошено вступну та резолютивні частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (далі - покупець, відповідач) був укладений договір поставки №150219-06/1г разом з протоколом розбіжностей до нього (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю зазначаний у Специфікації товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і вчасно здійснити його оплату відповідно до умов Договору.

Відповідно до п.3.1 Договору, Постачальник забезпечує поставку Товару на склад Покупця: м. Луцьк, вул. Вахтангова №10. Зобов`язання по поставці Товару Постачальником вважаються виконаними з моменту фактичної передачі Товару та підписання відповідних супровідних документів (п.3.3 Договору).

Після передачі Товару (партії Товару) Покупцеві, останній не може посилатися на відсутність замовлення / оригіналу замовлення на такий Товар (партію) як підставу для його несплати Постачальнику. Такий Товар вважається поставленим у власність Покупця за цим Договором. Зазначене правило не позбавляє Покупця прав, встановлених цим Договором, щодо можливості пред`явлення претензій за якістю і/або кількості в порядку і на умовах, визначених цим (п.3.3 Договору)

У п. 4.4 зазначено, що перехід права власності на Товар відбувається в момент фактичної передачі й підписання відповідних супровідних документів.

В розділі 5 Договору , сторони визначили порядок розрахуноку за поставлений товар -здійснюється покупцем за кожну поставлену партію Товару в готівковій або безготівковій формі в національній валюті (п. 5.3 Договору). Порядок розрахунків: відстрочення платежу 45 календарних днів (п.5.4 Договору).

Умовами пункту 6.6 договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання умов Договору у випадку настання форс-мажорних обставин, що підтверджується довідкою регіональної ТПП України.

Строк дії Договору - Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019 року (п. 8.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, у встановлений строк, відповідач поставив узгоджений товар на загальну суму 685 008,55 грн, що підтверджується видатковими накладними №№РН-219429 від 21.12.2019 на суму 346 870,80 грн та РН-220386 від 09.01.2020 на суму 338 137,75 грн.

Видатковими накладними, які підписані сторонами та скріплені печатками товариств, вбачається що поставка і передача товару відбулася 21.12.2019 та 09.01.2020, а відтак граничний строк оплати становить до 04.02.2020 та 23.02.2020 включно.

Матеріалами справи підтверджується, а саме копією виписки рахунку від 05.02.2020, що відповідач перерахував на рахунок позивача суму у розмірі 100 000,000 грн. Даною сумою було погашено попередні заборгованості відповідача перед позивачем , а остатком коштів у розмірі 1 084,80 було частково погашено заборгованість за видатковою накладною №РН-219429 від 21.12.2012.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою товару, позивач звернувся з претензією № від 26.03.2020 про погашення заборгованості за договором поставки з вимогою сплатити суму боргу у розмірі 683 923,75 грн. у строк не пізніше 5 банківських днів з моменту одержання даної претензії. Однак відповідач відповіді на претензію не надав.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Відповідач, в порушення взятих на себе забов`язань за договором щодо оплати товару, оплату належним чином не здійснив у зв`язку з чим виникла заборгованість за поставлений товар в розмірі основного боргу 683 923,75 грн.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами пункту 5.4 договору встановлено, що оплата товару здійснюється з відстроченням платежу на 45 календарних днів.

Отже, уклавши з позивачем договір поставки, відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити товар протягом 45 календарних днів з моменту фактичної передачі товару та підписання відповідних супровідних документів до нього.

Доказів оплати суми у розмірі 683 923,75 грн. суду не надано.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 683 923,75 грн. основного боргу.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2 договору сторони встановили, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення від суми боргу.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 6.2 договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 35 118,12 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимогу позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано 3% річних в сумі 5 415,68 грн. та інфляційні втрати в загальній сумі 9 939,24 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд прийшов до висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства та таким, що не суперечить умовам укладеного договору, тому вимогу позивача в цій частині підлягають задоволенню.

В свою чергу, у відзиві на позов, відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

За приписами статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом, а не обов`язком суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

В матеріалах справи відсутні докази, зокрема: фінансова звітність за 2019-2020 роки, виписки з банків щодо наявності/відсутності грошових коштів на рахунках, інших доказів тяжкого фінансового стану та необхідності зменшення розміру неустойки, які б давали підстави вважати, що у даному випадку наявні виняткові обставини, з урахуванням яких суд міг скористатися своїм правом та зменшити розмір штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Окрім того, в тексті відзиву на позовну заяву, відповідачем зазначено про необхідність розстрочки виконання рішення суду на шість календарних місяців у відповідності до статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, а обґрунтування пов`язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається на зацікавлену особу.

Відповідачем у поданому до суду клопотанні не наведено існування виняткових обставин, які перешкоджають виконанню рішення суду у даній справі та не підтверджено у відповідності до положень статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України скрутний матеріальний стан відповідача.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що причини з яких відповідач не має можливості виконати рішення, не є поважними, а тому клопотання про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 86,129,236-240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кернел-Трейд" (пров. Т.Шевченка. буд. 3, м.Київ, 01001, ) 683 923 (шістсот вісімдесят три тисячі дев`ятсот двадцять три) грн 75 коп основного боргу, 35 118 (тридцять п`ять тисяч сто вісімнадцять) грн 12 коп, пені, 9 939 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 24 коп інфляційних втрат, 5 415 (п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн 68 коп 3 % річних, 11 015 (одинадцять тисяч п`ятнадцять) грн 95 коп витрати по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 10.08.2020.

Суддя Н.І. Ягічева