ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Справа № 915/196/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ідентифікаційний код 01125608)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/26; ідентифікаційний код 40618543)

про: встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди до договору укладеною, стягнення 120873,01 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

20.02.2020 Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 061205 від 19.02.2020, в якій просить суд:

- встановити господарські правовідносини шляхом визнання Додаткової угоди № 5 до Договору № 229-Р від 30.12.2013 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною у відповідній редакції;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» суму заборгованості по сплаті за Договором від 30.12.2013 № 229-Р на суму 101796,00 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» пеню за Договором від 30.12.2013 № 229-Р у сумі 16631,18 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» інфляційне збільшення боргу за Договором від 30.12.2013 № 229-Р у сумі 831,33 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» 3 % річних за Договором від 30.12.2013 № 229-Р у сумі 1614,50 грн

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» судовий збір на суму 4204,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі Договору № 229-Р від 30.12.2013 з додатковими угодами до нього; наказу Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження введення в дію тарифів»; рахунки (12 шт.); акти наданих послуг (12 шт.); листування між сторонами; застосування норм статті 21 Закону України «Про морські порти України», статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», статей 526, 599, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, статей 20, 189, 190, 343 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що між позивачем (як власником мереж) та відповідачем (як користувачем) укладений договір, предметом якого є взаємовідносини сторін щодо відшкодування витрат, понесених власником мереж на ремонт технологічних електричних мереж, через які виконується передача електричної енергії користувачу. Позивач надає послуги за тарифами щодо яких не здійснюється державне регулювання цін. Розрахунки за роботи та послуги, на які не здійснюється державне регулювання цін проводиться за вільними цінами. Згідно статистичних даних протягом 2018 року відбулося значне зростання рівня індексу цін виробників та індексу інфляції. Директором Державного підприємства «Миколаївський міський торгівельний порт» було прийнято наказ № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження введення в дію тарифів», яким були затверджені та введені в дію з 01.01.2019 тарифи Державного підприємства «Миколаївський міський торгівельний порт», у тому числі і за послуги, що являються предметом Договору. Листом від 26.12.2018 № 07/1896 позивач повідомив відповідача про зміну тарифів та направив йому примірники додаткових угод по ряду договорів, в тому числі і по Договору від 30.12.2013 № 229-Р. Відповіді на вказаний лист позивачем не було отримано. Крім наведеного, позивач зазначає, що виставляв та направляв на адресу відповідача рахунки та акти наданих послуг (виконаних робіт), однак на жоден із листів відповідач не відповів, відмови від підписання актів наданих послуг (виконаних робіт) не надав,тобто, на переконання позивача, зазначені документи є безспірними.

Ухвалою суду від 25.02.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/196/20 за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 24 березня 2020 року о 09:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

23.03.2020 до суду від позивача надійшло клопотання № 061298 від 19.03.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача, обґрунтоване неможливістю позивача забезпечити присутність свого представника у Господарському суді Миколаївської області на дату проведення засідання по справі.

У зв`язку перебуванням судді Смородінової О.Г. у відпустці, судове засідання по справі № 915/196/20, призначене на 24.03.2020 о 09:30 не відбулося.

Ухвалою суду від 31.03.2020 розгляд справи по суті було відкладено на 23 квітня 2020 року о 10:00.

Враховуючи введення з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (за змінами та доповненнями) ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2020 розгляд справи № 915/196/20 було відкладено без визначення дати судового засідання.

Враховуючи прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про послаблення карантинних обмежень, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», суд ухвалою від 29.05.2020 повідомив учасників справи про те, що судове засідання з розгляду справи № 915/196/20 по суті відбудеться 25 червня 2020 року о 10:30.

18.06.2020 до суду від Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» надійшло клопотання № 06/686 від 17.06.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача, мотивоване поширенням зараження COVID-19. Крім того, позивач повідомив суд, що позовні вимоги, викладені в заяві від 19.02.2020 № 06/205 підтримує в повному обсязі.

В засіданні 25.06.2020 суд, у зв`язку з неможливістю констатувати закінчення строку на подання відповідачем відзиву у даній справі, постановив ухвалу, якою розгляд спраи впо суті відклав на 04 серпня 2020 року о 12:30.

29.07.2020 до суду від Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» надійшло клопотання № 06/868 від 28.07.2020 про розгляд справи за відсутності представника позивача, мотивоване поширенням зараження COVID-19. Крім того, позивач повідомив суд, що позовні вимоги, викладені в заяві від 19.02.2020 № 06/205 підтримує в повному обсязі.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Ухвалою суду від 25.02.2020 відповідачу було встановлено 15-денний строк від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву. Копія вказаної ухвали була отримана відповідачем 28.02.2020, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 793.

Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву, з урахуванням вихідних днів, мав тривати до 16.03.2020 включно.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити на такому:

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з подальшими змінами і доповненнями) з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (з подальшими змінами і доповненнями) з 22 травня 2020 р. до 31 липня р. на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на всій території України встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» (далі - Закон № 540-ІХ), яким розділ Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційного скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-ІХ), яким пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

При цьому, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-ІХ визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Разом із тим, протягом встановленого процесуального строку відповідач ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких заяв чи клопотань з означеного питання суду не надав.

04.08.2020 учасники справи своїх повноважних представників в судове засідання не направили, хоча про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відмітками про тримання позивачем (30.06.2020) та відповідачем (30.06.2020) копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 25.06.2020 у справі № 915/196/20 на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 197, 200.

Як було зазначено вище, позивач неодноразово просив суд справу розглядати за відсутності його представника.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, оскільки відповідач повідомлявся за юридичною адресою про час та місце розгляду справи, отримував копії судових ухвал, при цьому жодних заяв або клопотань, в тому числі щодо неможливості захисту своїх прав та законних інтересів в умовах карантину, до суду не подавав, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає відсутніми підстави для подальшого відкладення розгляду цієї справи та доходить висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 04.08.2020 за відсутності представників сторін.

При цьому, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 04.08.2020 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2013 року між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт», як власником мереж, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Європейська Компанія», як користувачем, був укладений Договір № 22-Р (далі - Договір), предметом якого є взаємовідносини сторін щодо відшкодування користувачем власнику мереж витрат на утримання технологічних електричних мереж власника мереж та відшкодування витрат, понесених власником мереж на ремонт технологічних електричних мереж, через які виконується передача електричної енергії користувачу.

За умовами наведеного Договору:

- розмір відшкодування витрат власника мереж на утримання технологічних електричних мереж за місяць складає: 2548,89 грн. без урахування ПДВ. ПДВ стягується в порядку передбаченому чинним законодавством України (п. 2.1);

- вартість ремонту технологічних електричних мереж - за фактичними і витратами власника мереж (п. 2.2);

- розрахунок з власником мереж щодо відшкодування витрат на утримання технологічних електричних мереж здійснюється користувачем на підставі підписаного акту наданих послуг згідно виставленого власником мереж рахунку до 20-го числа місяця, наступного за звітним (п. 2.3);

- розрахунок з власником мереж щодо відшкодування витрат, понесених власником мереж на ремонт технологічних електричних мереж, через які виконується передача електричної енергії користувачу, здійснюється користувачем згідно виставленого рахунку з додаванням копії підтверджуючого документу про перерахування коштів за виконаний ремонт протягом 10 банківських днів з дати виставлення рахунку (п. 2.4);

- власник мереж залишає за собою право на зміну вартості використання технологічних електричних мереж за цим Договором, письмово повідомивши про це користувача, з подальшим укладенням Додаткової угоди до Договору (п. 2.5);

- власник мереж зобов`язаний щомісяця, до 10-го числа місяця, наступного за звітним складати та видавати користувачу акти наданих послуг та рахунки на оплату (п. 3.1.2);

- користувач зобов`язаний протягом 2-х робочих днів підписувати та повертати власнику мереж акти наданих послуг (п. 3.2.1);

- у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України (п. 4.1);

- порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання умов, визначених змістом цього Договору (п. 4.1.1);

- за несвоєчасну оплату рахунків власника мереж з користувача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла у період, за який сплачується пеня від несплаченої суми за кожний день прострочення, до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно-позовному порядку (п. 4.3);

- цей Договір набирає чинності з 01.01.2014 та діє до дати укладання договору оренди технологічних електричних мереж (п. 7.1);

В подальшому, додатковими угодами № 1 від 24.12.2014 та № 2 від 25.12.2015 та № 4 від 29.12.2016 учасники вносили зміни до п. 2.1 Договору в частині зміни розміру відшкодування витрат власника мереж.

Додатковою угодою № 3 від 28.07.2016 учасники договору внесли зміни до нього в частині заміні в преамбулі Договору слів «Нова Європейська Компанія» на «Метал Стивідорінг Компані» та викладення у новій редакції розлічу 12 стосовно реквізитів сторін договору.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 у справі № 915/1902/18 було задоволено позов Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані»; встановлено господарські правовідносини шляхом визнання додаткової угоди №5 до договору 229-Р від 30.12.2013року між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною у відповідній редакції.

Вказаною додатковою угодою були внесені зміни до п. 2.1 договору в частині зміни розміру відшкодування витрат власника мереж.

Предметом даного позову виступають дві вимоги позивача:

- немайнового характеру про встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди до договору укладеною;

- майнового характеру про стягнення з відповідача плати за користування сервітутом, а також пені, 3 % річних та інфляційного збільшення боргу, нарахованих за порушення відповідного грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин існування між сторонами відповідних господарських правовідносин та нездійснення відповідачем оплати за користування сервітутом на умовах укладеного між сторонами договору.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір № 229-Р від 30.12.2013 з додатковими угодами до нього;

- рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2019 у справі № 915/1902/18;

- наказ Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження введення в дію тарифів»;

- листи позивача: № 07/1896 від 26.12.2018, № 03/213 від 12.02.2019, № 03/407 від 18.03.2019, № 03/565 від 16.04.2019, № 03/653 від 14.05.2019, № 03/781 від 12.06.2019, № 03/899 від 12.07.2019, № 03/1037 від 13.08.2019, № 03/1223 від 22.09.2019, № 03/1305 від 15.10.2019, № 03/1427 від 31.11.2019, № 03/1613 від 11.12.2019, № 03/51 від 13.01.2020;

- рахунки: № 01068331 від 31.01.2019, № 02438331 від 28.02.2019, № 04638331 від 31.03.2019, № 07558331 від 30.04.2019, № 09768331 від 31.05.2019, № 11178331 від 30.06.2019, № 13368331 від 31.07.2019, № 16088331 від 31.08.2019, № 18358331 від 30.09.2019, № 20448331 від 31.10.2019, № 22538331 від 30.11.2019, № 25098331 від 31.12.2019;

- акти наданих послуг: № 01068331 від 31.01.2019, № 02438331 від 28.02.2019, № 04638331 від 31.03.2019, № 07558331 від 30.04.2019, № 09768331 від 31.05.2019, № 11178331 від 30.06.2019, № 13368331 від 31.07.2019, № 16088331 від 31.08.2019, № 18358331 від 30.09.2019, № 20448331 від 31.10.2019, № 22538331 від 30.11.2019, № 25098331 від 31.12.2019.

Відповідач, як було зазначено вище, відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

На підставі статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами у даній справі на підставі спірного договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються в тому числі шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Матеріали справи свідчать про те, що 21.11.2018 Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» видано наказ № 150 «Про затвердження та введення в дію тарифів», яким затверджено та введено в дію з 01.01.2019 тарифи згідно з додатком №1.

У вказаному додатку, зокрема у п. 88, передбачено розмір відшкодування витрат ДП «ММТП» на утримання технологічних електричних мереж ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» за місяць: 7069,17 грн (без ПДВ), 1413,83 грн (ПДВ), 8483,00 грн (з ПДВ).

З урахуванням цього наказу, з огляду на збільшення розміру відшкодування витрат на утримання технологічних електричних мереж, Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» супровідним листом № 07/1896 від 26.12.2018 направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» відповідну додаткову угоду про внесення змін до договору.

За даними позивача, відповідач відповіді на вищевказаний лист не надав, додаткову угоду не підписав, примірник додаткової угоди порту не повернув.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вбачається зі змісту п. 2.5 Договору № 229-Р від 30.12.2013 сторони погодили, що власник мереж залишає за собою право на зміну вартості використання технологічних мереж за цим договором, письмово повідомивши про це користувача, з подальшим укладенням додаткової угоди до договору.

Отже, сторони досягли згоди щодо можливості зміни ціни договору у порядку, визначеному цим пунктом.

Таким чином, оскільки відповідач відмовився від підписання додаткової угоди без зазначення жодної обґрунтованої мотивації, будь-яких заперечень щодо умов цієї угоди не висловив, з огляду на те що, відповідач не виявив бажання припинити дію спірного договору у зв`язку з незгодою щодо внесення змін, однак продовжив здійснювати використання у 2019 році технологічних електричних мереж та не оскаржив наказ Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № 150 від 21.11.2018 «Про затвердження та введення в дію тарифів», який станом на дату розгляду цієї справи залишається чинним та не скасованим, вимоги позивача про встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди № 5 до договору № 229-Р від 30.12.2013 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною в редакції позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 229-Р від 30.12.2013, а також пені, 3 % річних та інфляційного збільшення боргу, нарахованих за порушення відповідного грошового зобов`язання, суд вважає за необхідне зазначити таке.

З урахуванням вищенаведеної зміни тарифів на послуги у 2019 році позивач листами № 07/1896 від 26.12.2018, № 03/213 від 12.02.2019, № 03/407 від 18.03.2019, № 03/565 від 16.04.2019, № 03/653 від 14.05.2019, № 03/781 від 12.06.2019, № 03/899 від 12.07.2019, № 03/1037 від 13.08.2019, № 03/1223 від 22.09.2019, № 03/1305 від 15.10.2019, № 03/1427 від 31.11.2019, № 03/1613 від 11.12.2019, № 03/51 від 13.01.2020 направляв позивачу, зокрема:

1) рахунки:

- № 01068331 від 31.01.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 02438331 від 28.02.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 04638331 від 31.03.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 07558331 від 30.04.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 09768331 від 31.05.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 11178331 від 30.06.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 13368331 від 31.07.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 16088331 від 31.08.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 18358331 від 30.09.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 20448331 від 31.10.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 22538331 від 30.11.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 25098331 від 31.12.2019 на суму 8483,00 грн.

2) акти наданих послуг (виконаних робіт):

- № 01068331 від 31.01.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 02438331 від 28.02.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 04638331 від 31.03.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 07558331 від 30.04.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 09768331 від 31.05.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 11178331 від 30.06.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 13368331 від 31.07.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 16088331 від 31.08.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 18358331 від 30.09.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 20448331 від 31.10.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 22538331 від 30.11.2019 на суму 8483,00 грн;

- № 25098331 від 31.12.2019 на суму 8483,00 грн.

У вказаних листах позивач просив відповідача сплатити рахунки, підписати акти виконаних робіт, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивачем було виставлено відповідачу 12 рахунків на загальну суму 101796,00,00 грн.

За твердженням позивача вказані рахунки відповідачем оплачені не були, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за користування сервітутом закон покладає на сервітуарія.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів користування сервітутом не представив, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями, відповідно доводи позивача не спростував.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 101796,00 грн зазначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 16631,18 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4.3 Договору за несвоєчасну оплату рахунків власника мереж з користувача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла у період, за який сплачується пеня від несплаченої суми за кожний день прострочення, до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно-позовному порядку.

Таким чином на підставі статті 549 ЦК України, статті 230 ГК України та п. 4.3 Договору позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом перевірено розрахунок пені наведений у позовній заяві та встановлено, що відповідне нарахування позивачем проведено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум 3% річних у розмірі 1614,50 грн та інфляційного збільшення боргу у розмірі 831,33 грн, суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

За перевіркою суду нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем проведено вірно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку про доведеність та правомірність позовних вимог, а отже - задоволення їх в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір за подання позову в сумі 4204,00 грн підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Встановити господарські відносини шляхом визнання Додаткової угоди № 5 до Договору № 229-Р від 30.12.2013 між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною в наступній редакції:

«Додаткова угода № 5

до Договору № 229-Р від 30.12.2013

м. Миколаїв «___» ___________201__

Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (надалі - Власник мереж), в особі директора Мітченка Сергія Костянтиновича, який діє на підставі Статуту, з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ» (надалі - Користувач), в особі директора Душкіна Володимира Івановича та виконавчого директора Гапеєва Миколи Сергійовича, які діють на підставі Статуту, з іншого боку, (надалі разом - Сторони), уклали дану Додаткову угоду до Договору № 229-Р від 30.12.2013 (далі - Договір) про наступне:

1. Внести зміни в Пункт 2.1. Договору та викласти його в наступній редакції:

« 2.1. Розмір відшкодування витрат Власника мереж на утримання технологічних електричних мереж за місяць складає 7069,17 грн. (Сім тисяч шістдесят дев`ять грн. 17 коп.) без ПДВ. Нарахування ПДВ здійснюється відповідно до чинного законодавства України».

2. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору № 229-Р від 30.12.2013 та набирає чинності з 01.01.2019.

3. Дана Додаткова угода до Договору складена і оформлена у двох примірниках (по одному для кожної зі Сторін), які мають рівну юридичну силу.

від Користувача: від Власника мереж:

Директор Директор

__________________ В.І.Душкін __________________ С.К. Мітченко

Виконавчий директор

__________________ М.С. Гапеєв».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/26; ідентифікаційний код 40618543) на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ідентифікаційний код 01125608) заборгованість за договором від 30.12.2013 № 229-Р у розмірі 101796,00 грн, пеню на суму 16631,18 грн, 3 % річних на суму 1614,50 грн, інфляційні витрати на суму 831,33 грн, а також 4204,00 грн судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/14; ідентифікаційний код 01125608);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» (54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23/26; ідентифікаційний код 40618543).

Повне рішення складено та підписано судом 10.08.2020.

Суддя О.Г. Смородінова