УХВАЛА

м. Київ

11.08.2020Справа № 910/11654/20

За заявою Прокурора Волинської області (м. Луцьк)

Про забезпечення позову

За позовом Прокуратури Волинської області (м. Луцьк)

в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (м. Київ)

до Волинської обласної державної адміністрації (м. Луцьк)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. Державне підприємство "Маневицьке лісове господарство"

2. Державне підприємство "Городоцьке лісове господарство"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

Державне підприємство "Волиньторф"

про визнання незаконними та скасування розпоряджень,

Суддя Ващенко Тетяна Миколаївна

Без виклику представників учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Волинської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Волинської обласної державної адміністрації про:

- визнання незаконним та скасування розпорядження тимчасового виконувача обов`язків голови Волинської обласної державної адміністрації від 26.09.19. № 580 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок";

- визнання незаконним та скасування розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 28.12.19. № 786 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок".

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на наступне.

Розпорядженням тимчасового виконувача обов`язків голови Волинської обласної державної адміністрації від 26.09.19. № 580 надано дозвіл державному підприємству "Волиньторф" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної форми власності зі зміною цільового призначення з категорії земель "лісогосподарського призначення (угіддя, болото)" на категорію "землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення" (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами) орієнтовною площею 35,6 га та 9,2 га, розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, з метою подальшої передачі їх в оренду для видобування торфу, відповідно до спеціального дозволу на користування надрами від 13.02.17. №785.

Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 28.12.19. № 786 державному підприємству "Волиньторф" надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок державної власності, що перебувають у постійному користуванні ДП "Маневицьке лісове господарство" та ДП "Городоцьке лісове господарство" площею 230,9893 га (кадастровий номер :03:002:0182) та площею 801,7892 га (кадастровий номер :02:002:0309), розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району, на дві земельні ділянки орієнтовною площею 35,6 га та 9,2 га.

З аналізу зазначених розпоряджень голови Волинської обласної державної адміністрації та документів, що стали підставою для їх винесення вбачається, що дії облдержадміністрації та державного підприємства "Волиньторф" спрямовані на вилучення земельних ділянок із постійного користування з державних лісогосподарських підприємств, а також вилучення їх із земель лісового фонду та зміну цільового призначення на землі промисловості.

Вказане підтверджується змістом клопотань державного підприємства "Волиньторф" від 12.09.19. № 1737 та від 11.11.19. № 2000, адресованих голові Волинської обласної державної адміністрації, та доданих до них документів, з яких вбачається, що земельні ділянки, щодо яких Волинською обласною державною адміністрацією видано розпорядження, перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, а саме:

- земельна ділянка площею 35,6 га, розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0182 площею 230,9893 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг та на підставі державного акту від 31.05.12. серія ЯЯ №085165 належить на праві постійного користування державному підприємству "Маневицьке лісове господарство" та згідно матеріалів лісовпорядкування перебуває в межах кварталів 55, 56 Карасинського лісництва.

- земельна ділянка площею 9,2 га, розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0309 площею 801,7892 га з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг та на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 02.12.15. №536 належить на праві постійного користування державному підприємству "Городоцьке лісове господарство" та згідно матеріалів лісовпорядкування перебуває в межах першого кварталу Городоцького лісництва.

До клопотання від 12.09.19. № 1737 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ДП "Волиньторф" надало листи ДП "Маневицьке лісове господарство" та ДП "Городоцьке лісове господарство", а також посвідчені нотаріусом згоди зазначених державних підприємств на вилучення земель лісового фонду з постійного користування, копії проектів організації і розвитку лісового господарства, копію спеціального дозволу та план розміщення ділянки перспективної для видобування торфу із матеріалів геолого-економічної оцінки родовища торфу. Із зазначеного плану розміщення ділянки перспективної для видобування торфу із матеріалів геолого-економічної оцінки родовища торфу вбачається, що земельна ділянка, яка планується для відведення ДП "Волиньторф" розташована в межах ділянки № 1 родовища торфу Засвіття-Ситнелюк.

Згідно звіту з оцінки впливу на довкілля при видобуванні торфу ДП "Волиньторф" на території Маневицького району Волинської області, затвердженого директором державного підприємства 19.08.19., середня потужність торфового покладу на ділянці № 1 родовища Засвіття-Ситнелюк становить 1,39 метрів.

Відповідно до геологічного розрізу І-І, що міститься у зазначеному звіті глибина покладів торфу на ділянці №1 сягає від 0,2 м до 2,6 м, що відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 150 відносить зазначену земельну ділянку до особливо цінних земель.

Прокурор наголошує, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для не лісогосподарських потреб, які водночас є особливо цінними землями має право виключно Кабінет Міністрів України. Крім того, зміна цільового призначення земель, визначених п. "б" ч. 1 ст. 150 ЗК України здійснюється за погодженням з Верховною Радою України і лише на землі природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного призначення та історико-культурного призначення. Однак, такі рішення не приймались і не розглядались ні Кабінетом Міністрів України, ні Верховною Радою України, ні Державним агентством лісових ресурсів України.

Прокурор вказує, що відповідачем без вилучення спірних земельних ділянок з держлісфонду вживаються заходи щодо зміни їх цільового призначення на землі промисловості, що в подальшому призведе до їх незаконної передачі ДП "Волиньторф" та втрати статусу особливо цінних земель.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.20. відкрито провадження у справі № 910/11654/20, призначено підготовче засідання у справі та залучено третіх осіб.

Прокурором подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд:

- заборонити Волинській обласній державній адміністрації вчиняти дії щодо розгляду та затвердження землевпорядної документації щодо земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Маневицьке лісове господарство" та Державного підприємства "Городоцьке лісове господарство" площею 230,9893 га (кадастровий номер :03:002:0182) та площею 801,7892 га (кадастровий номер :02:002:0309), розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району.

Заяву обґрунтовано наступним.

Визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Волинської обласної державної адміністрації від 26.09.19. № 580 та від 28.12.19. № 786 спрямоване на недопущення незаконного вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних підприємств «Маневицьке лісове господарство» та «Городоцьке лісове господарство». Зазначеними розпорядженнями надано дозвіл державному підприємству «Волиньторф» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної форми власності зі зміною цільового призначення з категорії земель «лісогосподарського призначення (угіддя, болото)» на категорію «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення» (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами) орієнтовною площею 35,6 га та 9,2 га, розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району Волинської області, з метою подальшої передачі їх в оренду для видобування торфу, а також дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок державної власності, що перебувають у постійному користуванні ДП «Маневицьке лісове господарство» та ДП «Городоцьке лісове господарство» площею 230,9893 га (кадастровий номер :03:002:0182) та площею 801,7892 га (кадастровий номер :02:002:0309), розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району, на дві земельні ділянки орієнтовною площею 35,6 га та 9,2 га. У разі виконання зазначених розпоряджень та затвердження передбаченої ними землевпорядної документації земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств будуть поділені на чотири ділянки, з яких дві площами 35,6 га та 9,2 га об`єднаються у одну та щодо цієї земельної ділянки буде змінено цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі промисловості.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов, зокрема, забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Прокурор (заявник) у судовому порядку визнає незаконними та скасування розпорядження Волинської обласної державної адміністрації, а тому судове рішення, у разі задоволення таких вимог, не вимагатиме примусового виконання.

Отже, в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При оцінці збалансованості інтересів сторін, співмірності та адекватності судом також враховано, що зміна цільового призначення вказаних земельних ділянок на землі промисловості та затвердження землевпорядної документації до вирішення спор в даній справі по суті, призведе до того, що заявник не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обрані заявником заходи забезпечення позову є співмірними, відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності.

При цьому, забезпечено збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, і наявний прямий зв`язок між обраними заявником заходами до забезпечення позову і предметом майбутнього позову, а саме обрані заходи спроможні забезпечити ефективний захист прав та інтересів.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Отже, суд дійшов висновку, що заявником належним чином обґрунтовано та доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів наявність обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити заяву Прокурора Волинської області про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Прокурора Волинської області про забезпечення позову задовольнити.

2. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі заборонити Волинській обласній державній адміністрації (43000, м. Луцьк, Київський майдан, 9; ідентифікаційний код 13366926) вчиняти дії щодо розгляду та затвердження землевпорядної документації щодо земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Маневицьке лісове господарство" (44601, смт. Маневичі Маневицького району Волинської області, вул. А.Снітка, 31; ідентифікаційний код 00991545) та Державного підприємства "Городоцьке лісове господарство" (44615, село Городок Маневицького району Волинської області, вул. Центральна, 16; ідентифікаційний код 00991522) площею 230,9893 га (кадастровий номер :03:002:0182) та площею 801,7892 га (кадастровий номер :02:002:0309), розташованих за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району.

3. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 11.08.20., підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

4. Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Прокурор Волинської області (43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15; ідентифікаційний код Прокуратури Волинської області 02909915).

6. Боржником за даною ухвалою є Волинська обласна державна адміністрація (43000, м. Луцьк, Київський майдан, 9; ідентифікаційний код 13366926).

7. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тетяна Миколаївна Ващенко