ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2020 р. Справа№ 910/15454/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2020

у справі №910/15454/19 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Верхньодніпровський авторемонтний завод", Дніпропетровська обл., м. Верхньодніпровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд", м. Київ

про стягнення 282 342,49 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Відкрите акціонерне товариство "Верхньодніпровський авторемонтний завод" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" (далі - ТОВ "Старс Трейд", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 282 342,49 грн, з яких: 175 000, 00 грн основний борг, 43 750, 00 грн штраф, 3 % річних у розмірі 4 509,00 грн, пеня у розмірі 52 533,57 грн та втрати від інфляції у розмірі 6 549,92 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем порушено умови Договору № 10072018/1 купівлі - продажу транспортного засобу від 10.07.2018 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 у справі №910/15454/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" основну заборгованість у розмірі 175 000 грн, 25 % річних у розмірі 43 750 грн., пеню у розмірі 31 070,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 751,34 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 818,58 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору, за поставлений позивачем товар у строк, визначений договором не розрахувався, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 175 000,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу, місцевим господарським судом зазначено, що вказана вимога є процентами річних відповідно до умов п. 6.3. Договору у розмірі 25%, а не штрафом, як зазначено позивачем. При перевірці нарахування 25 % річних на суму основної заборгованості встановлено, що такі вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню на суму 43 750,00 грн. Відмовляючи в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 509,00 грн, місцевий господарський суд зазначив, що проценти річних сторонами узгоджено у Договорі у розмірі 25%, а відтак стягнення додаткових 3% річних призведе до подвійного стягнення з відповідача, що є не законним.

Також суд першої інстанції, здійснивши власний перерахунок, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у розмірі 4 751, 34 грн інфляційних втрат та 31 070, 90 грн пені за прострочення поставки товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Старс Трейд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин справи. На думку відповідача, місцевим господарським судом належним чином не досліджено обставин направлення позивачем претензії відповідачу та не прийнято заходів щодо належного інформування відповідача про порушення провадження у даній справі, через що відповідача було позбавлено можливості брати участь у розгляді судової справи та надати свої пояснення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/15454/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(доповідач у справі), суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №910/15454/19, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв`язку з перебуванням суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П., у відпустці.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020, справу №910/15454/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Яковлєва М.Л. та Шаптали Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2020 вищезазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №910/15454/19.

Позиції учасників справи.

17.07.2020 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський Авторемонтний Завод" зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову є таким, що зроблений при з`ясуванні всіх обставин справи, зокрема, щодо наявності належних доказів вручення відповідачу претензії від 26.03.2019 вих.№468/03 нарочно 07.07.2019.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

10.07.2018 між позивачем (Продавцем) та відповідачем (Покупцем) укладено Договір № 10072018/1 купівлі - продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого Продавець, керуючись рішенням Покупця, який вибрав з каталогу Продавця потрібний йому Транспортний засіб напівпричіп-самоскид ВАРЗ-НПС 2730, у кількості 1 (одна) одиниця, надалі - Транспортний засіб, зобов`язується передати у власність Покупцеві Транспортний засіб, аналогічний обраному взірцю і який буде виготовлений Продавцем в майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти переданий Транспортний засіб і оплатити його за ціною в розмірі та порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору інформація про Транспортний засіб (а також його додаткове обладнання), зокрема про основні властивості, умови гарантійних зобов`язань Продавця тощо, міститься у документах на Транспортний засіб. Покупець, підписанням цього Договору підтверджує, що він був ознайомлений до підписання цього Договору зі всією необхідною інформацією про Транспортний засіб шляхом: усного роз`яснення уповноваженою особою Продавця, ознайомлення Покупця з рекламними матеріалами на Транспортний засіб, з положеннями нормативних документів, вимогам яких відповідає Транспортний засіб, Сертифікатом відповідності на Транспортний засіб тощо. Покупець також заявляє і підтверджує те, що він свідомо та вільно зробив свій вибір Транспортного засобу.

Як встановлено п. 2.1. Договору транспортним засобом, який передається за цим Договором, є дорожній транспортний засіб в кількості 1 (одна) од., зазначений в Специфікації, яка є Додатком № 1, який додається та є невід`ємною частиною цього Договору. При складенні Специфікації використовуються позначення, які прийняті Продавцем. При укладенні цього Договору Покупцю роз`яснено суть всіх літерно-цифрових позначень, які використані при складенні Специфікації.

Повна ціна одного транспортного засобу становить: 750 000,00 (сімсот п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. Повна ціна договору становить 750 000 (сімсот п`ятдесят тисяч ) грн 00 коп. При цьому, до складу зазначеної суми включено податок на додану вартість (20 відсотків), що становить 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп (п. 2.4. Договору).

Порядок оплати визначається наступним чином: Покупець протягом 7 (сім) банківських днів з дати укладення Договору зобов`язується сплатити на поточний рахунок Продавця попередню оплату за Транспортний засіб у розмірі 400 000 (чотириста тисяч ) грн. 00 коп. При цьому, до складу зазначеної суми включено податок на додану вартість вартість (20 відсотків), що становить 66 666,67 (шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 67 коп. (п. 2.4.1. Договору).

Пунктом 2.4.2. Договору встановлено, що остаточний платіж у розмірі 350 000, 00 (триста п`ятдесят тисяч гривень) у тому числі ПДВ Покупець сплачує на протязі 4 місяців наступними частинами:

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 15.08.2018;

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 15.09.2018;

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 15.10.2018;

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 15.11.2018.

Орієнтовний термін передачі Транспортного засобу, за умов виконання Покупцем положень оплати по даному Договору, становить 3 (три) дні після виконання Покупцем п. 2.4.1. цього Договору. Точну дату готовності Транспортного засобу до передачі Покупцю, Продавець має повідомити додатково (п. 2.5. Договору).

Відповідно до п.2.6. Договору зобов`язання Покупця з оплати Транспортного засобу вважається виконаним належним чином за цим Договором з моменту зарахування грошових коштів у розмірі Повної ціни Транспортного Засобу, визначеної відповідно до умов цього Договору, на поточний рахунок Продавця. Момент зарахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця, для цілей цього Договору, є фактом здійснення оплати.

Передача Транспортного засобу Покупцю здійснюється після зарахування коштів на поточний рахунок Продавця в розмірі попередньої оплати, що передбачений п. 2.4.1. цього Договору (п. 2.7. Договору).

Як встановлено п. 2.8. Договору місцем отримання Транспортного засобу, згідно умов DDP Інкотермс 2010 Сторони визначили: Україна, 52024, Дніпропетровська обл, Дніпровський район, автодорога Дніпро-Царичанка-Кобеляки- Решетилівка, 24 км. GPS: Широта 48.55935, Довгота 34.90075.

Відповідно до п. 3.4. Договору передача Транспортного засобу Покупцю або іншій особі, яка пред`явила Продавцю документи на отримання Транспортного засобу, відбувається після попередньої оплати від Повної ціни Транспортного засобу Покупцем за актом прийому-передачі. Пред`явлення документів на отримання Транспортний засіб третьою особою є підтвердженням того, що ця особа є представником Покупця і діє в його інтересах при отриманні Транспортного засобу.

Продавець зобов`язується: після зарахування попередньої оплати від Повної ціни Транспортного засобу, в порядку та розмірі, визначеному цим Договором, на поточний рахунок Продавця, - відпустити Транспортний засіб, якість якого повинна відповідати вимогам відповідних стандартів (ТУ) (п. 4.1.1 Договору); Оформити акт приймання-передачі Транспортного засобу Покупцю в день передачі Транспортного засобу (п. 4.1.2. Договору); у разі проведення Покупцем оплати належним чином, згідно із п. 2.4.1., чи п. 4.3., 4.4. цього Договору, видати Покупцю Транспортний засіб у строк, визначений п. 2.5. Договору.

Покупець зобов`язується: оплатити відповідно до умов Договору повну вартість транспортного засобу, зазначену в п.2.4. Договору. (п. 4.2.1. Договору).

Впродовж строку, передбаченого цим Договором, але у будь якому разі після зарахування коштів на поточний рахунок Продавця, отримати Транспортний засіб у Продавця за адресою зазначеною в п. 2.8. цього Договору, або оплатити Продавцю послуги за зберігання по тарифам Продавця, в разі якщо Транспортний засіб буде отриманий пізніше (п. 4.2.2. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору у разі не виконання п. 2.5. цього Договору з вини Продавця, Покупець має право зобов`язати Продавця сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого Транспортного засобу за кожен день прострочення, що діяла в період за який стягується пня, але не більше 10% від суми невчасно виконаного зобов`язання, або вимагати розірвання цього Договору з поверненням раніше внесених коштів.

У випадку прострочення оплати за Транспортний засіб, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від Повної ціни Транспортного засобу за кожен день прострочення, 25 відсотків річних та інфляційні витрати (п. 6.3. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов`язань (п. 10.1. Договору).

Додатком № 1 до Договору № 10072018/1 від 10.07.2018 сторонами було підписано специфікацію напівпричепа - самоскида ВАРЗ -НПС 2730.

09.11.2018 між сторонами було підписано Додаткову угоду до Договору купівлі - продажу транспортного засобу № 10072018/1 від 10.07.2018 відповідно до якої п.2.4.2. Договору викладено у наступній редакції:

" 2.4.2. Остаточний платіж у розмірі 350 000,00 грн (триста п`ятдесят тисяч гривень) у тому числі ПДВ Покупець сплачує наступними частинами:

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 15.08.2018;

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 15.09.2018;

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 30.11.2018;

- 87 500, 00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот гривень) включаючи ПДВ до 31.12.2018.

Усі інші умови Договору купівлі - продажу транспортного засобу № 10072018/1 від 10.07.2018 залишаються незмінними і сторони підтверджують свої зобов`язання по ним (п. 2 Додаткової угоди).

13.07.2018 на виконання умов Договору позивачем передано відповідачу транспортний засіб напівпричіп - самоскид ВАРЗ - НПС 2730 у кількості - 1 шт., що підтверджується видатковою накладною №160.

Як стверджує позивач станом на 25.10.2019 розрахунки за поставлений відповідачу напівпричіп здійснені частково, а саме:

- 12.07.2018 сплачено 400000,00 грн (чотириста тисяч гривень 00 коп) (платіжне доручення №11 від 12.07.2018);

- 13.08.2018 сплачено 87 500,00 грн (вісімдесят тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) (платіжне доручення №1107 від 13.08.2018 р.;

- 13.09.2018 сплачено 87 500,00 грн (вісімдесят тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) (платіжне доручення №1246 від 13.09.2018).

За доводами позивача, заборгованість відповідача за поставлений Транспортний засіб складає 175 000,00 грн.

29.03.2019 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію № 468/03 з проханням погасити існуючу заборгованість.

Відповіді на вказану претензію відповідачем не надано, заборгованість не погашена.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого позивачем товару у визначений договором строк, внаслідок чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст. 691 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу товару виконав належним чином, однак відповідач, всупереч п. 2.4.2 Договору (з урахуванням Додаткової угоди від 09.11.2018), за поставлений позивачем товар у строк, погоджений між сторонами оплатив частково, на суму 575 000, 00 грн., внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" виникла заборгованість у розмірі 175 000 грн.

Відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору, поставлений позивачем товар у строк, визначений договором не оплатив, у зв`язку з чим заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" складає 175 000, 00 грн.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявними в матеріалах справи вірогідними доказами підтверджується надання позивачем послуг та поставка останнім товару на адресу відповідача належним чином та в повному обсязі, та строк виконання зобов`язання відповідача з оплати товару є таким, що настав, а отже позовні вимоги про стягнення з останнього суми заборгованості у розмірі 175 000,00 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо доводів апелянта в частині відсутності доказів вручення останньому претензії, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як убачається з матеріалів справи позивачем 29.03.2019 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію № 468/03 з проханням погасити існуючу заборгованість. Направлення вказаної претензії підтверджується наявними в матеріалах справи копією опису вкладення у цінний лист (а.с. 52) про направлення претензії №468/03 від 26.03.2019 та копією фіскального чека АТ "Укрпошта" (а.с. 51).

Вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів вручення йому претензії.

В частині заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 43 750,00 грн, 3 % річних у розмірі 4 509,00 грн., пені у розмірі 52 533,57 грн за період з 30.11.2018 по 25.10.2019 та з 01.01.2019 по 17.09.2019, інфляційних втрат у розмірі 6 549,92 грн за період з 30.11.2018 по 17.09.2019 та з 31.12.2018 по 17.09.2019, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено п. 6.3. Договору у випадку прострочення оплати за Транспортний засіб, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від повної ціни Транспортного засобу за кожен день прострочення, 25 відсотків річних та інфляційні витрати, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 25 % річних є обґрунтованими, оскільки сторони в Договорі узгодили інший розмір процентів, ніж передбачений статтею 625 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений штраф у розмірі 43 750,00 грн. є процентами річних, відповідно до умов п. 6.3. Договору, а не штрафом, який позивач розраховує в додатку до позовної заяви.

Згідно з статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

З наведених норм вбачається, що сторони Договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Апеляційним господарським судом встановлено, що сторонами передбачено у Договорі відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 25 відсотків річних та інфляційні витрати.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 25% річних, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що вказаний розрахунок є арифметично правильним та нормативно обґрунтованим, відтак вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у розмірі 43 750,00 грн.

Разом з цим колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 509,00 грн, оскільки проценти річних сторонами узгоджено у Договорі та стягнення додаткових 3% річних призведе до подвійного стягнення з відповідача, що є не законним.

Щодо розрахунку інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, а також постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

При перевірці розрахунку позивача інфляційних втрат за прострочення оплати відповідачем вартості поставленого товару, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про його необґрунтованість, оскільки індекс інфляції повинен нараховуватись з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція), внаслідок чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати на суму 4 751, 34 грн за період з 01.01.2019 по 31.08.2019 на суму заборгованості 175 000, 00 грн.

Щодо розрахунку пені колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за Транспортний засіб, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від Повної ціни Транспортного засобу за кожен день прострочення, 25 відсотків річних та інфляційні витрати.

При дослідженні здійсненого позивачем розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум пені апеляційним господарським судом було встановлено, що останній був виконаний з арифметичними помилками, оскільки позивачем не вірно визначено період початку нарахування пені та нараховано пеню за період більший ніж 6 місяців.

Враховуючи вищевказані положення, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що початком періоду прострочення відповідачем сплати суми заборгованості у розмірі 87 500, 00 грн є 03.12.2018.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені з 03.12.2018 по 03.06.2019 на суму заборгованості 87 500, 00 грн та з 02.01.2019 по 02.07.2019 на суму заборгованості у розмірі 87 500, 00 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 31 070, 90 грн, оскільки розрахунок місцевого господарського суду є арифметично правильним та нормативно обґрунтованим та таким, що здійснений з урахуванням положень ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ТОВ "Старс Трейд" на користь ТОВ "Верхньодніпровський авторемонтний завод" основну заборгованість у розмірі 175 000,00 грн, 25 % річних у розмірі 43 750,00 грн, пеню у розмірі 31 070,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 751,34 грн.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 у справі №910/15454/19 про задоволення позову є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Старс Трейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 у справі №910/15454/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 у справі №910/15454/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15454/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала