УХВАЛА

04 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/16173/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги державної акціонерної холдингової компанії "Артем" (далі - Компанія)

на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2020 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020

за позовом Компанії

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Соната Фінанс";

публічного акціонерного товариства "Артем Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Артем Банк" Шевченка А.М.

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - акціонерне товариство "Банк Січ",

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Компанія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 у справі №910/16173/19, а справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва. Також скаржник просить повідомити його про дату, час і місце розгляду справи та покласти на відповідача судові витрати.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодекс України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначеними у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі оскарження судового рішення суду на підставі пунктів 1-4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник має вказати висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладений у постанові, який не був врахований судами попередніх інстанцій при вирішенні спору; або обґрунтувати необхідність відступлення від такого висновку; або зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Скаржник зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме статей 75, 86, частини четвертої статті 238 ГПК України, про те, що суди не забезпечили повне і всебічне з`ясування обставин, на які посилався позивач під час розгляду справи та не навели правових мотивів, з яких відхилялися такі доводи та письмові докази; не застосували норми матеріального права, а саме зазначає про неправильне тлумачення статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), не застосування до спірних правовідносин статей 517, 606 ЦК України та статті 202 Господарського кодексу України, статей 28, 49 Закону України "Про заставу", що згідно з частиною третьою статті 310 та статті 311 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи №910/16173/19 на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При цьому скаржником чітко не зазначено конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, та не наведено належного обґрунтування того, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, суд касаційної інстанції зазначає, що Компанії необхідно чітко вказати пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як підставу (підстави) для касаційного оскарження судового рішення та слід навести висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладений у постанові, який не був врахований судами попередніх інстанцій при вирішенні спору; або обґрунтувати необхідність відступлення від такого висновку; або зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частин першої, третьої статті 310 ГПК України; чітко обґрунтувати, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу Компанії на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу державної акціонерної холдингової компанії "Артем" на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 у справі №910/16173/19 залишити без руху.

2. Надати державній акціонерній холдинговій компанії "Артем" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити державній акціонерній холдинговій компанії "Артем", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко