ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Справа № 915/749/20
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,
при секретарі судового засідання Матвєєвої В.В.,

за участю представників учасників справи:
від позивача: адвокат Купар І.Ю., за довіреністю

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, б-р Русанівський, 8, ідентифікаційний код 21647131)

представник позивача адвокат Купар Ігор Юрійович (21028, м. Вінниця, а/с 350)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ),

про: відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування

в с т а н о в и в:

01.06.2020 Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 27.05.2020 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить стягнути з останнього в порядку регресу кошти в розмірі понесених витрат в сумі 24 240,04 грн., витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 680,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., мотивуючи її тим, що МТСБУ виплачено зазначену суму у вигляді страхового відшкодування потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка сталася 05.09.2017 на автомобільній дорозі Р-06 (Ульянівка-Миколаїв) на 223 км + 500 м з вини військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки ГАЗ-66, д.н.з. НОМЕР_3 , не забезпеченим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2020 вказану позовну заяву залишено без руху. Встановлено заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою суду від 22.06.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; розгляд справи по суті призначено на 22.07.2020 об 11:00; постановлено проводити засідання у справі № 915/749/20, призначене на 22.07.2020 об 11:00 за участю представника МТСБУ у режимі відеоконференції; визначено Господарський суд Вінницької області судом, який забезпечує проведення відеоконференції під час судового засідання, призначеного на 22.07.2020; встановлено для учасників справи процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

З урахуванням наведеного слід вважати, що днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 22.06.2020 у справі № 915/749/20 є 30.06.2020. Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву мав тривати до 15.07.2020 включно.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити на такому:

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з подальшими змінами і доповненнями) з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (з подальшими змінами і доповненнями) з 22 травня 2020 р. до 31 липня р. на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на всій території України встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)» (далі Закон № 540-ІХ), яким розділ Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4 такого змісту: «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційного скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі Закон № 731-ІХ), яким пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

При цьому, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-ІХ визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Разом із тим, протягом встановленого процесуального строку відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Крім того, відповідач з жодним письмовим клопотанням або заявою з процесуальних питань по справі не звертався, намірів щодо бажання оформити відзив, або надати час для цієї процесуальної дії суду не заявляв.

Ухвалою суду від 22.07.2020 відкладено розгляд справи на 05.08.2020 о 10:00.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

05.08.2020 у судове засідання з`явився лише повноважний представник позивача в режимі відеоконференції, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

05.08.2020 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Як встановлено постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2017 у справі № 308/8991/17, 05.09.2017 року о 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ГАЗ-66, д.н.з. НОМЕР_3 на автодорозі Р-06 (Ульянівка-Миколаїв) на 223 км + 500 м не слідкував за дорожньою обстановкою та особливостями її зміни, не надав перевагу в русі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Рено Дастер, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався зліва в попутному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив дії передбачені ст. 124 КУпАП.

Також цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. зі сплатою судового збору в розмірі 320,00 грн. на підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір.

Отже, судовим органом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки ГАЗ-66, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Зазначені обставини підтверджуються копіями документів, що містяться у справі: довідки Національної поліції України № 374175 про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 15.09.2017, заяви потерпілого на ім`я позивача щодо відшкодування шкоди від 18.09.2017, протоколу про адміністративне правопорушення від 05.09.2017 серія БР № 273658; пояснень ОСОБА_1 Новоодеському ВП ГУНП в Миколаївській області від 05.09.2017; постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2017 у справі № 308/8991/17.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. ч. 4, 6 ст. 75 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд визнає викладені вище обставини, встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2017 у справі № 308/8991/17, ? такими, що не підлягають доведенню, а в частині, визначеній ч. 6 ст. 75 ГПК України, ? такими, що є обов`язковими для господарського суду.

Статус ОСОБА_1 , як військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 та що власником автомобіля марки ГАЗ-66, д.н.з. НОМЕР_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди 05.09.2017 являвся відповідач, підтверджується копіями листа відповідача № 237/ОП/АС від 05.06.2020 (а.с. 59, на звороті), довідки Національної поліції України № 374175 про дорожньо-транспортну пригоду, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 15.09.2017, протоколу про адміністративне правопорушення від 05.09.2017 серія БР № 273658; пояснень ОСОБА_1 Новоодеському ВП ГУНП в Миколаївській області від 05.09.2017.

Крім того, відповідно до листа Військової служби правопорядку у Збройних Силах України № 306/4/3962 від 04.06.2020 також вбачається, що транспортний засіб ГАЗ-66 військовий номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований відділенням ВІБДР Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку та належить відповідачу військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що внаслідок указаної вище дорожньо-транспортної пригоди завдано механічних пошкоджень автомобілю Renault Duster (Рено Дастер), власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Баловне (далі ТОВ Баловне), викладене підтверджуються повідомленням від 15.09.2017 про дорожньо-транспортну пригоду, складеним водієм пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 .

У відповідності до звіту № 236/09-17 від 29.09.2017 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем фізичною особою-підприємцем Болдарєвим Сергієм Миколайовичем (ТОВ АК Укравтоекспертиза), кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 2653 від 13.11.2004, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 976/15 від 18.12.2015), вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Renault Duster 1,5 dCi MT (Рено Дастер), реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 26 022,56 грн.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була застрахована в страховій компанії VUSO згідно полісу № АМ/1308081, зі строком дії 29.08.2017 28.08.2018.

Позивач зазначає, що заподіяна шкода відповідачем потерпілій особі не відшкодовувалася, оскільки на дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю Баловне, яке є власником автомобіля Renault Duster 1,5 dCi MT (Рено Дастер), звернувся до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05.09.2017 на автодорозі Р-06 (Ульянівка-Миколаїв).

Позивач сплатив потерпілому 24 240,04 грн., згідно платіжного доручення № 902668 від 14.03.2018. Також позивачем здійснено виплату в розмірі 680,00 грн. за послуги аварійного комісара (експерта), згідно платіжного доручення № 1261797 від 17.11.2017.

Вказані обставини підтверджуються наказом МТСБУ № 2378 від 13.03.2017, листами № 3.1-05/44696/вих/1 від 26.09.2017, № 3.1-05/23834/вих/1 від 27.09.2017 та № 3.1-05/7475 від 13.03.2018 та вищеназваними платіжними дорученнями.

Таким чином, оскільки позивачем здійснено страхове відшкодування відповідно до положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, бюро звернулось з позовом до відповідача про стягнення в порядку регресу коштів в розмірі понесених витрат в сумі 24 240,04 грн. та витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 680,00 грн.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом ст. ст. 15 та 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Приписи ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, - таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України Про страхування страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відноситься до видів обов`язкового страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1961-IV, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), потерпілі.

Згідно зі ст. 6 Закону України Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами ст. 33 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону № 1961-IV, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

За змістом п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Пункт 40.3 ст. 40 Закону № 1961-IV, МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

У пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону № 1961-IV, регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону № 1961-IV, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Як уже було наведено вище, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , з вини якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль ТОВ Баловне, належить Військовій частині НОМЕР_1 .

Як зазначалось вище, нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України коштів в розмірі понесених витрат у сумі 24 240,04 грн. та витрат за послуги аварійного комісара в сумі 680,00 грн., розмір понесення яких підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, б-р Русанівський, 8, ідентифікаційний код 21647131) кошти в розмірі понесених витрат у сумі 24 240,04 грн., витрати за послуги аварійного комісара в сумі 680,00 грн., а також 2102,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256, 257 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано судом 10.08.2020.

Суддя В.С. Адаховська