РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.08.2020Справа № 910/3859/20

За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 135 494, 55 грн

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 135 494, 55 грн збитків, які виникли в зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні за залізничною накладною №40110470 та досилочною накладною №47402383. Також позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 562, 05 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 611, 909, 920, 924 ЦК України, ст. 224, 307, 314 ГК України, ст. 113, 114, 115 Статуту залізниць України, обґрунтовані незбереженням відповідачем при перевезенні вантажу залізничним вагоном № 53524476 за залізничною накладною №40110470, що зафіксовано в комерційному акті, складеному на станції "Волноваха" Донецької залізниці за результатами перевірки кількості та маси вантажу в зазначеному вагоні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 910/3859/20, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

14.04.2020 від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній зазначив, що ціна позову на змінилась та складає 135 494, 55 грн, будь-яких оплат заборгованості від відповідача не надходило.

21.04.2020 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме документи, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

07.05.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що вагони є власністю іншого підприємства та були технічно несправні, а тому відповідач не несе відповідальність за нестачу та пошкодження вантажу. Також, просив відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Крім цього, відповідачем до вказаного відзиву додано заяву про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, клопотання про витребування доказів та заяву про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шиппінг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

19.05.2020 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю та зазначає, оскільки відповідач дозволив рух вагону та прийняв вантаж до перевезення без зауважень, а отже вагон під навантаження був поданий в технічно справному стані, а відтак несправність вагону виникла під час перевезення. Разом з цим, позивачем було подано клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив.

Так, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відтак, з огляду на встановлення постановою Кабінету Міністрів України карантину на усій території України з 12 березня 2020 року, враховуючи, що станом на день подачі відповіді на відзив карантин ще діє - суд продовжує строк на подання відповіді на відзив в даній справі та приймає її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 у задоволенні клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву - відмовлено, продовжено відповідачу процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву, у задоволенні заяви про витребування доказів та про залучення до участі в розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шиппінг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс» судом відмовлено.

30.06.2020 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, а саме копії рахунку № 165 від 03.03.2020 на суму 3 562, 05 грн та платіжного доручення № від 24.04.2020 на суму 3 562, 05 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 №211 на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року.

За приписами пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, в редакції від 02.04.2020, із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Разом з тим, 17.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким пункт 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України викладено в такій редакції: « 4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Пунктом 2 Перехідних положень даного Закону встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, процесуальні строки, що були продовжені на час дії карантину, закінчилися 06.08.2020.

Враховуючи вищевикладені норми ГПК України щодо процесуальних строків, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

14.02.2018 між позивачем (вантажовідправник, одержувач, платник) та відповідачем (перевізник) укладено договір про надання послуг № 00039/ЦТЛ-2018, предметом якого відповідно до п. 1.1. договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п.1.2 договору, за цим договором перевізник зобов`язався доставити прийнятий до перевезення вантаж у пункт призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а замовник - сплатити за перевезення вантажу та надані послуги, що пов`язані за цим перевезенням.

03.07.2019 між BASIS Trade AG (далі - продавець) та ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - покупець) укладено контракт №BASIS-ILYSCH 01-19, за змістом якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти поставку та оплатити товар, із описом, якістю, кількістю та за ціною вказаною в даному контракту.

24.09.2019 ТОВ "Метінвест-Шіппінг" зі станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, як вантажовідправник, за накладною №40110470 та досилочною накладною №47402383 відправив позивачу на станцію Асланово Донецької залізниці вантаж, а саме вугілля антрацит марки АМ (13-25) насипом, код вантажу ГНГ 27011110, ЕТСНГ 161016, маркований вапном.

01.10.2019 на станції Волноваха Донецької залізниці на підставі ст. 24 Статуту залізниць України залізницею було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначений в накладній № 40110470, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена в цій накладній по вагону № 53524476, про що зроблено відповідну відмітку в накладній та складено комерційний акт на підставі ст. 129 Статуту Залізниць та п. 2 Правил складання актів (затв. наказом Мінтранспорту України від 28 травня 2002 р. N 334).

У комерційному акті № 486202/93/1221 зазначено, що на підставі акту загальної форми №37136 від 30.09.2019 на станції Волноваха Донецької залізниці була проведена комісійна перевірка вантажу у вагоні № 53524476 по відправці, вказаній на зворотньому боці цього акту в присутності комісії в складі: агентом комерційним Бузовою І.В., в присутності ДСЗ Пугача Д.О., представника Волноваського відділу поліції Трепалін Д.В. По документу значиться: брутто не вказане, тара 23 100 кг, нетто 65 150 кг, вантаж марковано вапном. Фактична маса брутто вагона склала 52 800 кг, тара 23 100 кг, нетто 29 700 кг, що менше документу на 35 450 кг. При огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів 40 см, не марковано. З 1 по 7 люк з правої сторони по напрямку поїзда виїмка довжиною 1 200 см, шириною 250-280 см, глибиною 100 см, течі вантажу немає, що не відповідає комерційному акту №466603/23 від 29.09.2019 станції Апостолове Придніпровської залізниці. Вагон бездвірний, розвантажувальні люки зачинено на запірний пристрій. Вагон технічно несправний згідно акту ГУ- 106 №1 від 26.09.2019 станція Апостолове Придніпровської залізниці. З моменту прибуття і до відправлення вагон знаходився під охороною.

Судом вказаний комерційний акт досліджено та встановлено, що він оформлений належним чином з дотриманням вимог указаних Правил складення актів.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність в розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до частини 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 ГК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, в разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність в розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (статті 113, 114 Статуту залізниць України).

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

За приписами статті 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Здійснивши перевірку розрахунку, наданого позивачем заявленої до стягнення суми збитків, суд дійшов висновку, що позивачем правильно застосовано норму природної втрати вантажу в розмірі 1% з наступних підстав.

Згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, у графі 20 накладної зазначається найменування вантажу та його відмінні ознаки (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді).

В пункті 20 накладної зазначено «вугілля антрацит, насипом». Жодних відміток щодо прийняття вантажу у вологому стані накладні не містять. Антрацит - мінеральне паливо, до якого, згідно Правил видачі вантажів застосовується норма природної втрати вантажу 1%.

Розрахунок вартості нестачі вантажу, наведений позивачем у позові, судом перевірено, визнано обґрунтованим та арифметично вірним, зокрема позивачем було враховано норми недостачі, передбачені Правилами видачі вантажів (затв. наказом Мінтранспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644) та вартість нестачі обраховано без перевищення розміру нестачі вказаної у комерційних актах.

Вартість недостачі вантажу підтверджується наступними документами в сукупності: рахунком №0409-1 від 14.09.2019 (містить посилання на договір поставки товару), платіжним дорученням № від 25.10.2019 (містить посилання на договір поставки товару), реєстром оплачуваних рахунків до платіжних доручень № від 25.10.2019 (містить посилання на оплату за рахунком №0409-1 від 14.09.2019).

Отже, за розрахунком позивача, який не спростований відповідачем, що перевірений та визнаний обґрунтованим судом, загальна сума недостачі складає 135 494, 55 грн.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов, що вагон був непридатний для перевезення та вантажовідправник не виявив технічну несправність, судом відхилені, оскільки відповідно до накладної від 24.09.2019 №40110470 у вагоні № 53524476 вантаж прийнято відправником без будь-яких зауважень зі сторони відповідача як до стану вагонів так і до стану вантажу, що свідчить про повне виконання вантажовідправником вимог правил перевезення вантажів, а комерційний акт №486202/93/1221 від 01.10.2019 про недостачу вантажу у вагоні № 53524476 в кількості 35 450 кг вже був складений на станції Волноваха Донецької залізниці.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження, такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 135 494, 55 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 102, 00 грн відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Крім того, у прохальній частині позову позивач просив стягнути з відповідача 3 562, 05 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як встановлено судом, позивачем до матеріалів справи долучено копію договору про надання юридичних послуг № 845 від 30.03.2018, додаткову угоду №26 від 09.12.2019 до зазначеного договору, додаткову угоду №91 від 02.03.2020 до зазначеного договору, рішення №10 від 26.10.2018 про прийняття до складу учасників Адвокатського об`єднання «Всеукраїнська адвокатська допомога», довіреність №3 від 02.01.2020, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 3605, розрахунок розміру винагороди б/н від 03.03.2020, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 03.03.2020 на суму 3 562, 05 грн та акт виконання робіт (надання послуг) №165 від 03.03.2020.

Також, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем долучено до матеріалів справи копію рахунку № 165 від 03.03.2020 на суму 3 562, 05 грн та платіжне доручення № від 24.04.2020 на суму 3 562, 05 грн.

Таким чином, беручи до уваги підтвердження позивачем правового статусу адвоката, надання доказів фактичного надання правничої допомоги на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви, у зв`язку з чим, судом покладаються на відповідача витрати позивача на правову допомогу в розмірі 3 562, 05 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1, ідентифікаційний код 00191129) суму збитків, які виникли в зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 135 494 (сто тридцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири) грн 55 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. та 3 562 (три тисячі п`ятсот шістдесят дві) грн 05 коп. витрат на правову допомогу.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 10.08.2020.

Суддя Я.А.Карабань