ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/425/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у судовому засіданні

позовну заяву Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради, м. Тетіїв Київської області

про стягнення грошових коштів

За участю:

представника позивача:не з`явився;

представника відповідача: Мамаєв Д.Ю. (посвідчення адвоката КВ 6127 від 12.07.2018, ордер №467569 від 15.06.2020)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

1.1. 17.02.2020 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду Київської області (далі - суд) із позовною заявою до Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради (далі - відповідач, КП «Тетіївтепломережа») про стягнення з останнього, з урахуванням заяви №14/4-4206-20 від 30.06.2020 (вх. №13354/20 від 02.07.2020), 29 480,44грн, з яких: 15 009,08грн пені, 2 730,34грн 3% річних, 11 741,02грн інфляційних втрат. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 102,00грн.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 264-265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11-16, 258, 509, 525-526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2603/15-БО-17 від 30.12.2014 в частині оплати за поставлений газ у грудні 2015 року, у зв`язку із чим позивач вправі вимагати від відповідача сплату пені, 3% річних та інфляційних втрат.

1.2. Відповідач скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що до відносин сторін у даній справі підлягають застосуванню положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016. Вказує на те, що заборгованість по відповідному договору погашена у повному обсязі. Крім того, в обґрунтування своєї позиції посилається на постанови Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, від 18.04.2018 у справі №906/790/16, від 21.03.2019 у справі №905/1100/18 від 02.70.2019 у справі №915/252/18, від 14.08.2019 у справі №914/38/16 та вказує на те, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Зазначене стосується нарахування штрафних та фінансових санкцій, які повністю сплачено по договору на проведення взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) №332 від 18.05.2017 №109/332 за газ 2015 року, тобто, зміна строків розрахунків. На підставі зазначеного просить суд у позові відмовити.

30.07.2020 під час судового засідання представник відповідача проти позову заперечив та надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

1.3. Позивач у відповіді на відзив заперечив щодо обставин викладених відповідачем та, зокрема, зазначив, що нарахування пені, 3% річних та інфляційні втрати не нараховуються на кошти, які держава компенсувала за рахунок коштів державного бюджету, сплачених на підставі спільних протокольних рішень, тоді як таке нарахування здійснюється на оплату за природний газ, яка проведена власними коштами відповідно до умов договору. Щодо застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» вказує, що нарахування штрафних та фінансових санкцій не здійснюється на кошти сплачені до 30.11.2016. При цьому, позивач обраховує санкції на кошти, що були сплачені з 01.12.2016, оскільки відповідного до названого Закону, АТ «НАК «Нафтогаз України» має право на нарахування з дня виникнення заборгованості з 15.01.2016 до дня її погашення - 17.07.2017.

1.4. Інших заяв по суті спору сторонами не подано.

1.5. У судове засідання 30.07.2020 представник позивача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно (т. 1 а.с. 196), явка судом обов`язковою не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42, 242 ГПК України суд визнав за можливе провести судове засідання без його участі.

2. Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

2.1. 06.04.2020 КП «Тетіївтепломережа» направило на електронну адресу суду клопотання (вх. №7047/20 від 06.04.2020) про відкладення розгляду справи, яке ухвалою від 06.04.2020 задоволено частково.

2.2. 04.05.2020 відповідач направив на електронну адресу суду клопотання (вх. №8423/20 від 04.05.2020) про відкладення розгляду справи, яке судом задоволено частково, про що постановлено відповідну ухвалу від 04.05.2020.

2.3. 15.06.2020 під час судового засідання представником позивача заявлено клопотання про надання часу для подачі відповіді на відзив, яке судом на підставі ст.ст. 42, 119, 252 ГПК України протокольною ухвалою від 15.06.2020 задоволено (протокол судового засідання від 15.06.2020).

2.4. 30.06.2020 позивачем засобами поштового зв`язку направлено до суду відповідь на відзив, в якій викладено клопотання про поновлення процесуального строку для її подання. На підставі ст.ст. 119, 166 ГПК України зазначене клопотання судом задоволено, про що постановлено ухвалу від 06.07.2020, яка занесена до протоколу судового засідання від 06.07.2020.

2.5. 27.07.2020 під час судового засідання представником відповідача заявлено суду клопотання про продовження процесуального строку для подачі відповідних документів, яке судом з урахуванням положень ст. 119 ГПК України задоволено, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу від 27.07.2020 (протокол судового засідання від 27.07.2020).

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 20.02.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 06.04.2020 та запропоновано сторонам подати заяви по суті справи, передбачені ст. 161 ГПК України.

На підставі ст. 216 ГПК України та ч. 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України, у зв`язку із введенням на території України карантину постановою КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19» у судовому засіданні неодноразово оголошувалась перерва. Чергове судове засідання призначено на 30.07.2020.

На підставі ст. 233 ГПК України у судовому засіданні 30.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

30.12.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Тетіївтепломережа» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2603/15-БО-17, із відповідними змінами (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (т. 1 а.с. 8-23).

Згідно п. 1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У п. 3.4 Договору сторони, зокрема, погодили, що акт приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 Договору).

Строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

Так, на виконання умов Договору продавцем поставлено покупцю природний газ, зокрема, у грудні 2015 року на загальну суму 952 548,05грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015, підписаним між сторонами без зауважень та їх підписи скріплено відповідними печатками (т. 1 а.с. 34). Покупцем, у свою чергу, прийнято вказаний природний газ та оплачено його вартість на загальну суму 569 145,16грн, а саме: 26.02.2016 - 75 632,26грн, 09.03.2016 - 200 000,00грн, 23.03.2016 - 200 000,00грн, 17.10.2016 - 9 351,29грн, 17.11.2016 - 9 351,29грн, 14.12.2016 - 9 351,29грн, 17.01.2017 - 9 351,29грн, 16.02.2017 - 9 351,29грн, 15.03.2017 - 9 351,29грн, 19.04.2017 - 9 351,29грн, 18.05.2017 - 9 351,29грн, 04.07.2017 - 9 351,29грн, 18.07.2017 - 9 351,29грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками (т. 1 а.с. 38-90).

Водночас, 08.11.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області (сторона-1), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (сторона-2), Управлінням фінансів Тетіївської райдержадміністрації (сторона-3), Тетіївською районною державною адміністрацією (сторона-4), КП «Тетіївтепломережа» (сторона-5), АТ «НАК «Нафтогаз України» (сторона-6) та ПАТ «Укргазвидобування (сторона остання) укладено договір про організацію взаєморозрахунків №109/332-в (далі - Договір №109/332-в), відповідно до п. 1 якого предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченого ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 18.05.2017 №332 (т. 1 а.с. 182-185).

Відповідно до п.п. 3-10 Договору №109/332-в Казначейство перераховує стороні-1 кошти, залучені з єдиного казначейського рахунка, у сумі 635 935,00грн на підставі рішення Мінфіну.

Сторона-1 перераховує на рахунок сторони-2 кошти у сумі 635 935,00грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню такі послуги.

Сторона-2 перераховує на рахунок сторони-3 кошти у сумі 635 935,00грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню такі послуги.

Сторона-3 перераховує на рахунок сторони-4 кошти у сумі 635 935,00грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню такі послуги.

Сторона-4 перераховує на рахунок сторони-5 кошти у сумі 635 935,00грн для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню такі послуги.

Сторона-5 перераховує на рахунок сторони-6 кошти у сумі 635 935,00грн: 383 402,89грн у томі числі податок на додану вартість 63 900,48грн, для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року згідно з договором від 30.12.2014 №2603/15-БО-17.

Сторона-6 перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 635 935,00грн: 383 402,89гн у томі числі податок на додану вартість 105 989,17грн, для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2017 року згідно з договором від 27.04.2017 №№ УГВ 5262/21-17.

Сторона остання перераховує до спеціального фонду державного бюджету кошти в сумі 635 935,00грн для погашення грошових зобов`язань з податку на прибуток.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 15 Договору №109/332-в).

На виконання умов зазначеного договору, сторонами здійснено відповідне перерахування грошових коштів на суму 635 935,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№47, 48 від 14.11.2017 (т. 1 а.с. 191-192).

Отже, відповідачем здійснено оплату поставленого позивачем природного газу у грудні 2015 року на суму 383 402,89грн за рахунок державних субвенцій та на суму 569 145,16грн за рахунок власних коштів (з яких: 494 334,84грн сплачено до 30.11.2016; 74 810,32грн після 30.11.2016).

5. Щодо порушеного права

Ураховуючи те, що відповідач здійснював оплату за поставлений природний газ у грудні 2015 року несвоєчасно, АТ «НАК «Нафтогаз» нарахував КП «Тетіївтепломережа» пеню, 3% річних та інфляційні втрати, та звернувся із даним позовом до суду.

6. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

6.1. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ч. 1 ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у ст. 193 ГК України.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, постачальником було поставлено покупцю природний газ у грудні 2015 року на загальну суму 952 548,05грн, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі природного газу, а покупцем прийнято вказаний природний газ та оплачено його вартість.

6.2.Водночас, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що КП «Тетіївтепломережа» несвоєчасно було оплачено поставлений у грудні 2015 року АТ «НАК «Нафтогаз України» природний газ, у зв`язку із чим відповідач порушив п. 6.1 Договору, а відтак зобов`язаний сплатити позивачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у п. 7.2 Договору сторони, зокрема, погодили, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

6.3. Із змісту наданого АТ «НАК НАфтогаз України» розрахунку вбачається, що позивач нараховує відповідні штрафні та фінансові санкції на суму заборгованості за поставлений природний газ у грудні 2015 року у розмірі 74 810,32грн у період з 15.01.2016 по 17.07.2017. З цього приводу суд зазначає наступне.

6.3.1. Так, 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII (далі - Закон №1730-VIII), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, відповідачем за рахунок власних коштів у період з 26.02.2016 по 17.11.2016 сплачена частина заборгованості за поставлений позивачем природний газ у грудні 2015 року на загальну суму 494 334,84грн. Отже, на вказану суму не нараховуються відповідні санкцій, а нараховані підлягають списанню у відповідності до вимог ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII.

6.3.2. Щодо заборгованості у розмірі 458 213,21грн, суд зазначає наступне.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 08.11.2017 між відповідними сторонами укладено Договір №109/332-в, відповідно до умов якого погашення заборгованості за Договором у розмірі 383 402,89грн здійснювалось за рахунок субвенцій.

Відповідно до ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ГК України, зокрема, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

У свою чергу, порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджений постановою КМУ від 18.05.2017 № 332 (далі - постанова № 332).

У відповідності до п. 1 зазначеного Порядку цей Порядок та умови визначають механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 3 вищевказаного Порядку визначено, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

Зі змісту постанови КМУ № 332 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регуляторного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо: виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить постанова КМУ № 322.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежать від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Отже, підписавши Договір про організацію взаєморозрахунків, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (відмінний від того, що був передбачений у Договорі постачання природного газу) порядок розрахунків і строк проведення розрахунків за природний газ. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі 924/296/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 906/790/16, від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18 та від 02.07.2019 у справі № 915/252/18, від 14.08.2019 у справі № 914/38/16. До того ж, на вказані постанови також посилається відповідач у своєму відзиві.

Водночас, суд зазначає, що така зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї заборгованості, яка є предметом регулювання Договору про організацію взаєморозрахунків.

Для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених п. 7.2 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Отже, підставою застосування наслідків порушення грошового зобов`язання є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за договором про організацію взаєморозрахунків та яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі верховного Суду від 29.04.2020 у справі №917/693/19, від 24.12.2019 у справі №922/3603/18, від 10.12.2019 у справі №917/1344/18, від 20.08.2019 у справі №921/574/17-г/5.

Як зазначалось вище, відповідачем було погашено частину заборгованості за поставлений позивачем у грудні 2015 року природний газ у розмірі 383 810,32грн за рахунок держаних субвенцій.

6.3.3. За таких обставин, у відповідача була наявна сума заборгованості у розмірі 74 810,32грн (952 548,05 - 494 334,84 - 383 810,32 = 74 810,32), яка сплачена КП «Тетіївтепломережа» за рахунок власних коштів, після набрання чинності Законом №1730-VIII, та яка не була предметом регулювання за Договором №109/332-в, а відтак, суд вважає, що у позивача наявне право на нарахування відповідних штрафних та фінансових санкцій саме на вищевказану суму заборгованості.

Посилання відповідача на те, що відповідні санкції повністю сплачені шляхом перерахування коштів за Договором №109/332-в судом до уваги не приймається, оскільки зі змісту платіжного доручення №47 від 14.11.2017 на суму 383 810,31грн вбачається призначення платежу, зокрема «за пр. газ 2015р. дог. №2603/15-БО-17 від 30.12.2014». Інших доказів, які б у своїй сукупності підтверджували зазначене твердження відповідача останнім суду надано не було.

6.4. Отже, як встановлено судом у п. 6.1 Договору сторони домовились, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, із змісту банківської виписки вбачається, що відповідач несвоєчасно виконував умови Договору в частині вчасної оплати поставленого позивачем природного газу у грудні 2015 року.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 15 009,08грн за період з 15.01.2016 по 14.07.2016 та 3% річних у розмірі 2 730,34грн за період з 15.01.2016 по 17.07.2017, суд вважає їх правильними, обґрунтованими та таким, що підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його арифметично неправильним, оскільки АТ «НАК «Нафтогаз» невірно визначено сукупний індекс інфляції за період з 01.02.2016 по 30.06.2016. Проте, у перерахунку, сума інфляційних втрат має значно більший розмір, аніж той який заявлений позивачем у позові, а тому, суд з урахуванням ч. 2 ст. 237 ГПК України, дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 741,02грн.

7. Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 20, 42, 46, 73-74, 77-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради (09800, Київська обл., Тетіївський район, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19а, ідентифікаційний код 24879282) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз україни» (01601, м.Київ, Шевченківський р-н, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у розмірі 15 009,08грн (п`ятнадцять тисяч дев`ять грн 08 коп.), 3% річних у розмірі 2 730,34грн (дві тисяча сімсот тридцять грн 34 коп.), інфляційні втрати у розмірі 11 741,02грн (одинадцять тисяч сімсот сорок однак грн 02 коп.), судовий збір у розмірі 2 102,00грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп).

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз україни» (01601, м.Київ, Шевченківський р-н, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720)

Відповідач: Комунальне підприємство «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради (09800, Київська обл., Тетіївський район, м. Тетіїв, вул. Соборна, буд. 19а, ідентифікаційний код 24879282)

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення складений та підписаний 10.08.2020.

Станом на 10.08.2020 рішення законної сили не набрало.