ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

04 серпня 2020 року м. Херсон Справа № 923/769/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали заяви

за позовом: ОСОБА_1 , смт. Чаплинка Херсонської області

до: Фермерського господарства "Стімул-73", смт. Чаплинка Херсонської області

про визнання недійсним рішення загальних зборів від 07.03.2019 та скасування реєстраційних дій/записів

встановив:

До Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява неповнолітнього 15-річного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивача) до Фермерського господарства "Стімул-73" (відповідача) про визнання недійсним рішення загальних зборів від 07.03.2019, оформлене протоколом № 7, та скасування реєстраційних дій/записів, внесених в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.03.2019 №8000476 та від 11.03.2019 № 9000476.

Позивач посилається на те, що порушено його корпоративні права, оскільки він разом з братом ОСОБА_2 , сестрою ОСОБА_3 і матір"ю ОСОБА_4 , є спадкоємцями померлого батька - ОСОБА_5 (на підтвердження чого надано копії свідоцтв про право на спадщину від 24.04.2020), який на момент смерті 30.05.2018 володів часткою в статуті Фермерського господарства "Стімул-73" в розмірі 94 %. Так, в наданій позивачем копії статуту відповідача, затвердженого рішенням засновників 11.11.2010, зазначено, що внесок ОСОБА_5 до статутного капіталу становить 93%, і в його батька ОСОБА_6 , спадкоємцем якого він є відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15.10.2016, - 1% статутного капіталу.

Однак, позивач вважає, що загальні збори учасників ФГ "Стімул-73" від 07.03.2020 є неправомочними, оскільки представництво інтересів неповнолітніх позивача і ОСОБА_3 забезпечено не було.

Крім того, позивач зазначає, що спірним рішенням було перерозподілено між його братом ОСОБА_2 і матір"ю ОСОБА_4 частки померлих членів господарства, тобто фактично позивача було позбавлено права власності на успадковану частку у статутному капіталі. При цьому, матір неповнолітнього позивача в порушення ст. 177 СК України не мала дозволу від органів опіки та піклування, який би надав їй право на відмову від імені неповнолітнього сина (позивача) від успадкованої ним частки у статутному капіталі та її перерозподіл на свою користь та на користь старшого сина.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 44 ГПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Господарським товариством, згідно з ч. 1 ст. 113 ЦК України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства", є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Згідно ст.3 Закону України "Про господарські товариства" (далі - Закон) засновниками та учасниками товариства можуть бути підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Господарське товариство, крім повного і командитного товариств, може бути створене однією особою, яка стає його єдиним учасником.

У п. п. 1, 2 ч 1 ст. 1219 ЦК України встановлено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Фермерське господарство має найменування та може мати печатки. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

З наданої позивачем копії статуту відповідача, затвердженого рішенням засновників 11.11.2010, не вбачається, що право на участь в господарстві спадкується. В той же час, п. 7.3 Статуту передбачено, що до виключної компетенції зборів членів фермерського господарства належить, зокрема, прийняття нових членів, виключення членів, затвердження будь-яких змін у складеному капіталі і у розмірах часток учасників ФГ у складеному капіталі.

Таким чином, спадкування частки учасника господарського товариства не підпадає під заборону п.2 ч.1 ст. 1219 ЦК України. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.

Отже, факт одержання статусу спадкоємця учасника товариства лише засвідчує перехід до спадкоємця майнових прав померлого (частка у статутному капіталі, яка належала померлому учаснику товариства) та дає спадкоємцю право на вступ до господарського товариства. Право ж безпосередньої участі в управлінні господарським товариством (корпоративні права) спадкоємці набувають тільки з моменту вступу до господарського товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів товариства.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №903/565/16.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач є спадкоємцем свого померлого батька, який був учасником ФГ "Стімул-73" відповідно до статуту відповідача, проте рішення про прийняття позивача до складу учасників ФГ "Стімул-73" не прийнято.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначено статтею 167 ГК України.

Корпоративними правами, згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України, є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що суб`єктом корпоративних прав відносно господарського товариства є саме учасник (засновник, акціонер) вказаного товариства.

Суд також звертає увагу, що п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК не підлягає розширеному тлумаченню щодо справ, пов`язаних зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності господарського товариства, якщо однією зі сторін у справі не є учасник (засновник, акціонер) господарського товариства, у тому числі такий, що вибув. Зокрема, спори за участю спадкоємців учасників господарського товариства, які ще не стали його учасниками, не є підвідомчими (підсудними) господарським судам (абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 р. № 13).

З огляду на викладене, чинним законодавством України до підвідомчості господарських судів віднесено справи за участю саме учасників господарського товариства, а у спірних правовідносинах позивач такого статусу не має. Таким чином, спір у даній справі не підвідомчий господарським судам України.

Згідно з ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

В даному випадку, фізична особа - ОСОБА_1 не може бути стороною у господарській справі, оскільки не є учасником господарського товариства, і даний спір не є корпоративним.

Відповідно до п. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки виходячи із суб`єктного складу сторін, спір не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у статутному капіталі та заборони державним реєстраторам проводити реєстраційні дії щодо відповідача. Також позивачем подано заяву про витребування доказів, а саме - копії реєстраційної справи відповідача, спадкових справ, заведених після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та після смерті його батька ОСОБА_6 . Зазначені заяви не підлягають задоволенню, оскільки судом відмовлено у прийнятті позовної заяви, виходячи із суб`єктного складу сторін.

Керуючись ст. 4, 20, 45, п. 1) ч. 1 ст. 175, ст. 234, 235 ГПК України,

постановив:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі.

2. Копію ухвали надіслати позивачу разом з позовною заявою, заявою про забезпечення позову, заявою про витребування доказів та доданими до них документами.

Додаток: матеріали на 47 аркушах, в т.ч. квитанції № 0.0..1 та № 0.0..1 від 03.08.2020.

Дата підписання ухвали 04.08.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 235, ст. 255 ГПК України ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена .

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В.Литвинова