ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2020 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1366/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Стефанів Т. В.,

секретар судового засідання Максимів Н. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Сегежа Оріана Україна"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Захід"

про стягнення заборгованості у розмірі 616500 грн 00 коп.,

за участю:

від позивача: Шегинський Р. А.

від відповідача: Булавинець М. М.

Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішення у даній справі ухвалено у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

Суть спору.

ПрАТ "Сегежа Оріана Україна" звернулося до суду з позовом до ТОВ "Будівельна Компанія "Захід" про стягнення заборгованості у розмірі 616500 грн 00 коп.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою від 27.12.2019 позовну заяву ПрАТ "Сегежа Оріана Україна" б/н від 21.12.2019 (вх. № 25311/19 від 24.12.2019) залишено без руху; зобов`язано позивача у десятиденний строк, з дня отримання даної ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати суду: докази сплати судового збору в сумі 9247 грн 50 коп.; інформацію про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою від 09.01.2020 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 28.01.2020; учасникам справи встановлено строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив; зобов`язано позивача подати суду оригінали документів, які долучено до позовної заяви (для огляду в судовому засіданні).

Ухвалою суду від 23.01.2020 в задоволенні заяви ПрАТ "Сегежа Оріана Україна" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 28.01.2020 підготовче засідання відкладено на 20.02.2020; зобов`язано позивача подати суду оригінал договору підряду № 2 від 21.12.2016 для огляду в судовому засіданні; запропоновано учасникам справи направити представників у підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2020.

В судовому засіданні 17.03.2020 оголошено перерву до 23.04.2020.

Ухвалою суду від 23.04.2020 продовжено процесуальний строк розгляду справи по суті на строк дії карантину, розгляд справи по суті відкладено на 19.05.2020.

В судовому засіданні 19.05.2020 оголошено перерву до 24.06.2020.

Розгляд справи 24.06.2020 відкладено на 07.08.2020.

В ході розгляду даної справи судом оглянуто оригінали долучених до позовної заяви документів та встановлено їх відповідність наявним в матеріалах справи копіям.

Вирішення процесуальних питань у даній справі здійснювалось судом з урахуванням п. 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Позиції сторін.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що між сторонами у справі було підписано договір підряду. За твердженням позивача, з моменту його підписання, підрядником будь-яких дій спрямованих на виконання договору не вчинялося, зокрема, не розроблено та не передано на затвердження замовнику локального кошторису, який мав визначати склад і об`єми робіт, матеріали і устаткування та їх вартість. Окрім цього, сторонами не погоджено строки виконання підрядних робіт; додатки до договору не укладалися, не підписувалися та не погоджувалися, як і не укладались додаткові договори та угоди до нього. За таких умов, не погоджено усіх істотних умов договору, а відтак він є неукладеним. Просив стягнути з відповідача на свою користь 616500 грн 00 коп. як безпідставно набутих в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти задоволення заявлених вимог, вказував, що між сторонами існують договірні відносини щодо виконання підрядних робіт, які підтверджується проплаченим на його виконання авансом та зверненням позивача до Управління ДАБІ з деклараціями про початок виконання будівельних робіт.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

21.12.2016 між ПАТ "Сегежа Оріана Україна" (замовник) та ТОВ "Будівельна Компанія "Захід" (підрядник) укладено договір підряду № 2, згідно п. 1.1 якого підрядник зобов`язався якісно і в обумовлені терміни, своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи по реконструкції АПК та будівлі виробництва з добудовою складу загальною площею 780,00 м кв (роботи) на об`єкті замовника, за адресою: вул. Заводська, 2 м. Калуш, Івано-Франківська область, відповідно (в обсягах) до кошторисної документації (локального кошторису), здати результат робіт замовнику, а замовник зобов`язаний прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п. 9.1 договору). Строк цього договору, в силу п. 9.2, починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору та закінчується повним виконанням сторонами взятих на себе договірних зобов`язань, а в частині гарантійних зобов`язань до закінчення гарантійного періоду (п. 8.1 договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що склад і об`єми робіт, матеріали та устаткування, їх вартість, які необхідні для проведення робіт, визначаються в локальному кошторисі, які розробляється підрядником та затверджується замовником і являється складовою та невід`ємною частиною цього договору.

Вартість робіт за цим договором становить 886000 грн 00 коп. з ПДВ (п. 2.1 договору).

Згідно п. 2.5 договору оплата виконаних робіт здійснюється замовником в наступному порядку та строки: протягом 15 календарних днів з моменту підписання договору, замовник здійснює передоплату у розмірі 384000 грн 00 коп.; остаточний розрахунок проводиться протягом 5 банківських днів після підписання Актів прийому виконаних будівельних робіт за формою КБ-2В і Довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 за фактично виконані роботи.

Як зазначено у п. 4.1 та 4.2 договору підрядник зобов`язується приступити до виконання робіт у строк не пізніше п`яти робочих днів з дня підписання цього договору, при умові від замовника затвердженої робочої (кошторисної) документації, необхідної для виконання робіт. Підрядник зобов`язується виконати зазначені роботи в окремо обумовлені із замовником строки.

Всі та будь-які додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами. Додатки до договору, які складають його невід`ємну частину: Додаток 1: Договірна ціна; Додаток 2: Локальний кошторис; Інші додатки, які сторони укладуть протягом терміну дії Договору (п. 10.4. договору).

На виконання умов договору позивачем проведено оплату на суму 384000 грн 00 коп. (платіжне доручення № 6243 від 21.12.2016) та 232500 грн 00 коп. (платіжне доручення № 6964 від 01.03.2017).

Податкові накладні та квитанції про їх реєстрацію свідчать про той факт, що позивач скористався податковим кредитом згідно виписаних відповідачем за наслідками отриманих коштів податкових накладних.

Матеріали справи місять робочий проект (архітектурна частина) Реконструкція АПК та будівлі виробництва з добудовою по вул. Заводській, 2 в м. Калуш, погоджений архітектором Скрентович В. Т.

Впродовж грудня 2016 року - квітня 2017 року позивач подавав на реєстрацію до Управління ДАБІ декларації про початок виконання будівельних робіт по реконструкції АПК та будівлі виробництва з добудовою складу на об`єкті замовника, за адресою: вул. Заводська, 2 м. Калуш, Івано-Франківська область, в яких генеральним підрядником вказано відповідача.

Разом з тим, як вбачається з листів Управління ДАБІ в Івано-Франківській області № 11/10009/3.5/2016 від 03.01.2017, № 52/1009/3.5/2016 від 31.01.2017, № 94/1009/3.5/2017 від 24.02.2017 декларації були повернуті, у зв`язку з порушенням ПрАТ "Сегежа Оріана Україна" встановлених вимог щодо їх оформлення.

Рішенням Управління ДАБІ в Івано-Франківській області № 11 від 19.04.2017 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт: "Реконструкції АПК та будівлі виробництва з добудовою; Івано-Франківська область, м. Калуш, вул. Заводська, 2" від 11.04.2016 № ІФ 55.

Як вказує відповідач, з метою виконання договору підряду № 2 від 21.12.2016, а саме забезпечення робіт матеріалами, необхідною технікою останнім укладалися (виконувалися) відповідні договори купівлі-продажу, надання послуг та поставки, датовані починаючи з грудня 2016 року по квітень 2017 року.

21.12.2019 позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення отриманих коштів у розмірі 615500 грн 00 коп. після спливу 7 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Оскільки відповідач гроші не повернув, ПрАТ "Сегежа Оріана Україна" звернувся з цим позовом до суду.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За положенням ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1, 8 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Укладений сторонами договір від 21.12.2016 за правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм ст. 875 - 886 ЦК України та ст. 317 - 324 ГК України.

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1 ст. 875 ЦК України).

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Статтею 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (ч.2). Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (ч.3). Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (ч.4).

Відповідно до ст. 852 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором (ч.1). За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.2).

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1). Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.2).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Матеріали справи підтверджують факт часткового виконання договору підряду № 2 від 21.12.2016, який укладено між сторонами.

Зокрема, такими доказами є: сплата замовником (позивачем) на користь підрядника (відповідача) авансу з призначенням платежу: за реконструкцію АПК та будівлі виробництва згідно договору № 2 від 21.12.2016, як наслідок реєстрація податкових накладних; звернення замовником - ПрАТ "Сегежа Оріана Україна" до Управління ДАБІ в Івано-Франківської області з метою реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт; розроблення робочого проекту.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 ГК України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. (п. 22 постанови Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18) Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14, від 06.11.2018 у справі № 926/3397/17.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що договір підряду № 2 від 21.12.2016 є укладеним.

Відсутність підписаних сторонами додатків до договору (договірна ціна та локальний кошторис), які є його невід`ємними частинами не можуть свідчити про те, що договір є неукладеним, оскільки:

- ціна договору визначена сторонами у п. 2.1 самого договору;

- складення локального кошторису можливе лише після вчинення сторонами певних дій, серед яких розроблення проектної документації.

Тобто, підписання таких додатків до договору як договірна ціна та локальний кошторис можуть бути погоджені сторонами та змінюватися в процесі виконання договору, але ніяк не можуть слугувати підставою для визнання його неукладеним.

Судом встановлено, що договір підряду № 2 від 21.12.2016, який укладено між сторонами, на даний момент, не припинив своєї дії.

Позивачем не надано доказів того, що договір розірвано сторонами або визнано недійсним у судовому порядку, також відсутні докази відмови замовника від цього договору.

Отже, відсутні докази як припинення договору підряду, так і припинення зобов`язань між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв`язку тим, що виконання зобов`язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Тільки у разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач міг би розраховувати на стягнення з відповідача сплаченого йому авансу на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим.

Такої ж правової позиції дотримано у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 916/1701/18.

Разом з тим суд зазначає, що аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила (постанови ВС від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, від 04.12.2019 у справі 910/1085/18).

В даному випадку позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

Висновок суду.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Водночас, як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.02.2009 у справі "Олюджіч проти Хорватії", навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення. Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України", від 07.10.2010 у справі "Богатова проти України"). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03.07.2014 у справі "Мала проти України"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до норм ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В контексті наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати.

Частиною 1 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, а також інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 та ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Враховуючи той факт, що позов не підлягає задоволенню судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 73, 86, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

в позові Приватного акціонерного товариства "Сегежа Оріана Україна" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Компанія "Захід" про стягнення заборгованості у розмірі 616500 грн 00 коп. - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до п. п. 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.08.2020

Суддя Т. В. Стефанів