УХВАЛА

13 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/14420/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Львова Б. Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги державного підприємства «Енергоринок» (далі - Підприємство)

на рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020

зі справи № 910/14420/19

за позовом акціонерного товариства "ДТЕК Донецькі електромережі"

до Підприємства

про визнання недійсним одностороннього правочину, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2020 (згідно з відміткою «Укрпошта Стандарт») Підприємство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою від 10.07.2020 № 01/22-3566, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 і передати справу на новий розгляд.

За результатами розгляду матеріалів поданої скарги касаційний суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

При зверненні з касаційною скаргою скаржник зазначає, що підставами оскарження судових рішень є пункти 2, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

За приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, визначивши пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України як одну з підстав касаційного оскарження, скаржник вказав, що «особливості даної справи та наявна в ній своя (унікальна) доказова база, вказують на її відмінність від обставин справи № 910/13267/18, а відтак і передчасність та неможливість застосування у даній справі № 910/14420/19 висновків Верховного Суду по справі № 910/13267/19».

Проте Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що доводи касаційної скарги є суперечливими, оскільки скаржник, зазначаючи про «відмінність» обставин у зазначеній постанові Верховного Суду від обставин у справі, яка переглядається, водночас просить від викладених у ній висновків відступити. Також Підприємство вказує на те, що суди попередніх інстанцій врахували правову позицію з постанови Верховного Суду, яка, на його думку, прийнята не у подібних правовідносинах, однак такі доводи не охоплюються дією пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, а отже, не можуть бути застосовані як підстава для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Водночас як одну з підстав касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, де на противагу попередній підставі вказує, що висновки Верховного Суду щодо подібних спірних правовідносин сторін відсутні.

Отже, скаржник повинен чітко зазначати у касаційній скарзі, неправильного застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом у прийнятті відповідного висновку.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки подається з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах з одночасним посиланням в обґрунтування доводів касаційної скарги на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Підприємству необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: скаржник має конкретизувати передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України підстави (підставу), на якій (яких) подається касаційна скарга, з посиланням на конкретні висновки (відсутність висновків) з відповідним обґрунтуванням, якої саме норми права, що була неправильно застосована або порушена судами попередніх інстанцій, стосуються ці висновки, в чому саме, на думку скаржника, полягає неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень і як це вплинуло на їх прийняття.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства «Енергоринок» на рішення господарського суду міста Києва від 02.03.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 зі справи № 910/14420/19 залишити без руху.

2. Надати державному підприємству «Енергоринок» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Документи про усунення недоліків надсилати на адресу: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити державному підприємству «Енергоринок», що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скаржнику буде повернуто касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Б. Львов