РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.08.2020Справа № 910/4831/20
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Криницького Адріана Омеляновича

до Акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

про визнання недійсним договору

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Криницький Адріан Омелянович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про визнання недійсним договору про надання траншу від 14 листопада 2013 року № 1301/43459/FW1301/766.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2020 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

19.05.2020 до канцелярії суду позивач подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала суду отримана відповідачем 03.06.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №012.

23.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву за номером поштового відправлення №033, в якому відповідач просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Згідно з інформацією з офіційного сайту «Укрпошта» поштове відправлення №033 прийнято до відправлення 18.06.2020.

Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Таким чином, відзив на позовну заяву подано у встановлений судом строк.

30.06.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Криницького Адріана Омеляновича про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

05.11.2013 між ФОП Криницьким Адріаном Омеляновичем (позичальник) та ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) укладено рамкову угоду № FW1301.766 (Далі - Угода), за умовами якої кредитор зобов`язався здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а позичальник зобов`язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснити погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами.

Відповідно до п.2.2 Угоди ліміт суми кредитування складає 2400000 грн, ліміт строку кредитування - 240 місяців, максимальний розмір процентів - 40% річних. Якщо валюта кредиту відрізняється від валюти ліміту суми кредитування, то еквівалент кредиту визначається за офіційним курсом НБУ гривні до валюти ліміту суми кредитування та валюти кредиту, діючим на дату видачі кредиту. Дане правило застосовується виключно при і для видачі кредиту і не застосовується для інших цілей.

В п.2.3 Угоди сторони погодили, що якщо положення Угоди та кредитних договорів по різному регламентують одне і те ж питання, то застосовуються положення кредитних договорів за умови, що сторони не погодили інше.

Згідно п.4.1 Угоди за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою.

За надання кредитором послуг пов`язаних з кредитуванням позичальника на підставі угоди та кредитних договорів позичальник зобов`язується сплатити кредитору комісії, вид, розмір та порядок сплати яких встановлено угодою та/або кредитними договорами та/або тарифами кредитора (п.6.1 угоди).

14.11.2013 між ФОП Криницьким Адріаном Омеляновичем (позичальник) та ПАТ "ПроКредит Банк" (кредитор) укладено договір про надання траншу №1301.43459/FW1301/766 (Далі - Договір), у відповідності до умов якого на підставі та умовах Рамкової Угоди № FW1301.766 від 05.11.2013 кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався належно виконати всі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов`язань та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених Рамковою угодою та цим договором.

В зазначеному договорі сторони узгодили, що кредит видається на таких умовах:

- розмір кредиту - 165000 доларів США,

- строк кредитування - 60 місяців від дати видачі кредиту включно,

- процентна ставка - змінювана, розмір процентів - 9.90% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Зазначені проценти діють з моменту укладення цього договору і до моменту їх зміни відповідно до таких правил: через кожні 12 місяців, починаючи з дати видачі кредиту та до моменту його повного погашення, розмір процентів за користування кредитом, виданим на підставі цього договору змінюється і встановлюється у розмірі, що визначається за формулою: проценти = індекс Libor 12+9.3%, де індекс Libor 12 - це фінансова індикативна процентна ставка на Лондонському міжбанківському ринку депозитів у доларах США на строк дванадцять місяців, яка розраховується Британською Банківською Асоціацією (British Banking Association, www.bba.uk) і у банківській практиці використовується, як індекс для визначення розміру змінюваної процентної ставки для кредитів у доларах США. Сторони підтверджують, що зміна процентів у даному порядку є погодженою, а тому буде вважатися такою, що здійснена за взаємною згодою і не є односторонньою. Зміна відбувається автоматично без необхідності отримання погоджень, вчинення додаткових дій, укладення додаткових договорів чи будь-яких інших документів та жодна із сторін не може в односторонньому порядку відмовитися від такої зміни,

- спосіб видачі кредиту - продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № 3291 у кредитора.

Також сторонами погоджено розмір комісій, пов`язаних з видачею кредиту.

Відповідно до абз.2 п.3 договору позичальник уповноважує кредитора здійснити у день видачі кредиту продаж усієї суми кредиту на міжбанківському валютному ринку України за курсом кредитора та зарахувати гривневий еквівалент проданої валюти на рахунок позичальника. Одночасно позичальник уповноважує кредитора здійснити договірне списання суми комісій кредитора та інших банків за операцію продажу валюти згідно з Тарифами кредитора та суми інших витрат/втрат, пов`язаних даною операцією.

В п.8 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом усього строку користування кредитом до моменту повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань та реалізації прав за цим договором.

Також сторонами підписано Додаток №1 до договору траншу №1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013, в якому узгодили графік повернення кредиту та сплати процентів.

В обґрунтування даного позову, позивачем зазначено, що відповідачем порушено права позивача, оскільки було стягнуто кошти , в сумі, які відповідач (кредитор) фактично не видавав, а також стягнуто нараховані на ці суми проценти та неустойку.

В той же час, в іншій частині позову позивач визнає факт надання кредиту, але з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 01.02.2019 у справі № 909/462/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" до ФОП Криницького Адріана Омеляновича про стягнення кредитної заборгованості в сумі 7 510 845 грн 66 коп, яке набрало законної сили 06.06.2019 встановлено, що наявні в матеріалах справи меморіальні ордери від 15.11.20113 (а.с.18 том 2) та від 26.12.2014 (а.с.102 том 2), а також виписки з рахунку позичальника свідчать про виконання ПАТ "ПроКредит Банк" свого обов`язку щодо надання кредиту.

Доводи відповідача стосовно того, що кредитні кошти надано фізичній особі ОСОБА_1, а не ФОП ОСОБА_1 оцінюються судом критично, адже в графах "призначення платежу" чітко зазначено, що кошти перераховуються згідно кредитних договорів № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 та № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014, укладених між ПАТ "ПроКредит Банк" та ФОП ОСОБА_1

Відповідач не дотримався узгоджених сторонами графіків повернення кредитних коштів, в зв`язку з чим банк у відповідності до умов рамкової угоди, укладеної між сторонами, надіслав йому дві вимоги про повне дострокове погашення кредитів, а саме:

- вимогу № 207/15 від 02.04.2015 про дострокове (протягом 5-ти днів з моменту відправлення вимоги) погашення кредиту, наданого за договором № 1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013, у розмірі 139442,29 доларів США, процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3405,64 доларів США та пені у розмірі 68086 грн 60 коп;

- вимогу № 208/15 від 02.04.2015 про дострокове (протягом 5-ти днів з моменту відправлення вимоги) погашення кредиту, наданого за договором № 302.44916/FW1301.766 від 26.12.2014, у розмірі 170000 грн, процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3041 грн 11 коп та пені у розмірі 342 грн 13 коп.

Доказів виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів, отриманих від позивача, відповідачем господарському суду не подано.

Таким чином, судом спростовуються доводи позивача відносно твердження, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо надання кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В обґрунтування даного позову позивач також зазначає, що фактично ФОП Криницькому А.О. було видано за Договором про надання траншу №1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 не 165 000, 00 доларів США, як це передбачено в. п. 1 Розділу 2 цього Договору, а 1 353 330, 00 гривень, тобто дані кредитні відносини зі сторони банку були абсолютно неправомірні та здійснені з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до приписів ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до положень ст. 526 ГПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, слід зазначити, що згідно із ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

В силу ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За змістом статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.п. 2.6 розділу 2 Договору про надання траншу №1301.43459/FW1301/766 від 14.11.2013 сторони погодили, що спосіб видачі кредиту - продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № 3291 у кредитора.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Договору Позичальник уповноважує Кредитора здійснити у день видачі кредиту продаж усієї суми кредиту на міжбанківському валютному ринку України (раніше і наділі - МВРУ) за курсом Кредитора та зарахувати гривневий еквівалент проданої валюти на рахунок Позивальника. Одночасно Позичальник уповноважує Кредитора здійснити договірне списання суми комісій Кредитора та інших банків за операцією продажу валюти згідно Тарифами Кредитора та суми інших витрат/витрат, пов`язаних даною операцією.

Відповідно до п. 14 Глави 2 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затверджена Постановою Правління Національного банку України 10.08.2005 №281 (в редакції від 23.07.2013) уповноважений банк має право без отримання від клієнта заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів здійснювати операції з купівлі/обміну (конвертації) іноземної валюти або банківських металів на потреби, визначені в розділі II цього Положення, якщо в договорах (про відкриття непокритого акредитива, про надання гарантії, кредитних, про інвестиційну діяльність) між клієнтом та уповноваженим банком клієнт доручає банку здійснити купівлю/обмін (конвертацію) іноземної валюти або банківських металів.

Уповноважений банк у договорах, укладених з клієнтом, визначає порядок установлення курсу/крос-курсу під час здійснення операцій з купівлі/обміну (конвертації) іноземної валюти, а також перелік необхідних реквізитів для здійснення купівлі/обміну (конвертації) іноземної валюти або банківських металів.

Таким чином, оскільки Сторони погодили спосіб видачі кредиту, який не був заборонений нормами законодавства, які діяли на момент вчинення оспорюваного правочину, тому судом спростовуються доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 12.3. Рамкової угоди № FW1301.766 від 05.11.2013 до усіх вимог, що випливають з Угоди та кредитних договорів, встановлюється позовна давність у 5 років, включаючи вимоги, щодо яких законодавством встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено обставин недійсності договору про надання траншу №1301/43459/FW1301/766 від 14.11.2013, тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про визнання недійсним договору про надання траншу від 14 листопада 2013 року №1301/43459/FW1301/766.

Щодо позовної давності суд зазначає наступне.

У відповідності до положень пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог Фізичної особи-підприємця Криницького Адріана Омеляновича, тому позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 79, ст.129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий