номер провадження справи 5/29/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020 Справа № 908/156/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" (69095, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 144; )

про стягнення 263 965,80 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Ситенький Ю.В., паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 23.05.2002;

Від відповідача: не з`явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

27.01.2020 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" про стягнення 263 965,80 грн.

27.01.2020 р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/156/20 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 29.01.2020 р. вказану позову заяв на підставі п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.02.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/156/20 в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження - 5/29/20, підготовче засідання призначено на 11.03.2020 р. об 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

Ухвалою від 11.03.2020 р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено до 30.03.2020 р. о 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

Ухвалою суду від 30.03.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 11.05.2020 р., розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено до 22.04.2020 р. об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

Ухвалою суду від 22.04.2020 р. у зв`язку з прийняттям КМУ постанови "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 р., продовжено процесуальні строки розгляду справи №908/156/20 у підготовчому провадженні до 02.06.2020 р., розгляд справи у підготовчому провадженні перенесено (відкладено) на 25.05.2020 р. о 12 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін.

Також, ухвалою суду від 25.05.2020 р. продовжено процесуальні строки розгляду справи №908/156/20 у підготовчому провадженні до 01.08.2020 р., розгляд справи у підготовчому провадженні перенесено (відкладено) на 06.07.2020 р. о 12 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

Ухвалою від 06.07.2020 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 03.08.2020 р. о 15 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явка представників сторін у судове засідання визнана обов`язковою.

У судовому засіданні 03.08.2020 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 03.08.2020 р. р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу на комплексі «Акорд».

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, пояснивши, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2016 р. у справі № 908/881/13-г позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" 446 170,00 грн. вартості частки в статутному капіталі товариства. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. у справі 908/881/13-г рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/881/13-г від 27.01.2016 р. залишено без змін. У зв`язку з невиконанням вказаного судового рішення позвича звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальних витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та 3% річних. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2017 р. у справі №908/1152/17 стягнуто з ТОВ «Віра-2» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з червня 2014 р. по травень 2017 р. в розмірі 416 742,03 грн. та 40 118,63 грн. 3% річних. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.10.2017 р. у справі №908/1152/17 вказану рішення залишено без змін. Отже загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 903 030,66 грн. (446 170,00 грн. вартість частки в статутному капіталі товариства + 456 860,66 грн. інфляційні втрати та 3% річних стягнутих за рішенням суду від 03.07.2017 р. у справі №908/1152/17). З урахуванням того, що державним виконавцем перераховано позивачу грошові кошти в сумі 5 293,28 грн., то з 16.11.2018 р. загальна сума заборгованості становить 897 737,38 грн. У зв`язку з невиконанням відвідачем рішень суду, позивач заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 192 972,52 грн. та 3% річних в сумі 70 993,28 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал суду. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Письмовий відзив на позовну заяву до суду не надіслав.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали Господарського суду Запорізької області від 11.02.2020 р. про відкриття провадження у справі №908/156/20 направлено на адресу відповідача та отримано уповноваженою особою ТОВ «Віра-2»- 14.02.2020 р., що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 12.02.2020 р. за №668, яке міститься в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява про ознайомлення з матеріалами справи №908/156/20, яка підписана директором ТОВ «Віра-2» Остапенко О.С. Також 05.03.2020 р. з матеріалами цієї справи був ознайомлений уповноважений представник відповідача про, що свідчить відмітка на вказаній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Отже, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце призначених судових засідань, не скористався своїм правом на подання до матеріалів справи письмового відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2016 р. у справі 908/881/13-г з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" на користь ОСОБА_1 стягнуто 446170,00 грн. вартості частки в статутному капіталі товариства. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.04.2016 у справі 908/881/13-г рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/881/13-г від 27.01.2016 р. залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Запорізької області у справі 908/881/13-г від 27.01.2016 р. встановлено, що «02.12.2011 позивач звернувся з нотаріально посвідченою заявою до відповідача про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", відповідно до якої просив провести розрахунок вартості належної йому частки в майні товариства виходячи з ринкової (справедливої) оцінки вартості майна товариства, підтвердженої висновком незалежної експертизи або надати погоджену частину майна в натуральній формі згідно зі ст. 54 Закону України "Про господарські товариства". Зазначена вище заява була отримана відповідачем 02.12.2011, що підтверджується підписом директора відповідача на зазначеній заяві з відміткою про її отримання.

02.12.2011 на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" було вирішено "виключити" ОСОБА_1 із учасників товариства, розрахунки провести згідно із законодавством, про що свідчить виписка з протоколу № 3 від 02.12.11. Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2".

Відповідно до п. 12.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" передбачено, що при виході учасника з Товариства йому виплачується вартість частини майна Товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата відбувається після затвердження звіту за рік і в якому він вийшов з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", та в строк до 12 місяців з дня виходу. За вимогою учасника та за згодою Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" внесок може бути повернений повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, сплачується належна йому частина прибутку, одержана Товариством у даному році до моменту його виходу. Майно, яке передано учасником Товариства тільки у користування, повертається йому в натуральній формі без винагороди.

Враховуючи вищевикладене, судом приймається до уваги висновок додаткової судової оціночно-будівельної експертизи № 1239 від 15.06.15. Київської незалежної судово-експертної установи, відповідно до якого встановлено, що ринкова вартість нежитлових приміщень №№201, 204, 205, 206, що розташовані за адресою: пр. Леніна, 144 (А-9), станом на 02.12.11., становить 7158995,0 грн. без ПДВ, оскільки при проведенні даної експертизи експертом було застосовано три методичні підходи, а саме: витратний, дохідний, порівняльний, що свідчить про наявність більш повного з`ясування та встановлення мети зазначеної експертизи.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги висновки судових експертиз та враховуючи заяву позивача про уточнення позовних вимог від 12.08.15., суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та про стягнення з відповідача на користь позивача 446170,00 грн. частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", пропорційної кількості часток ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" станом на 02.12.2011 р.»

У зв`язку з тим, що відповідач вказане рішення не виконав, а отже заборгованість в сумі 446170,00 грн. не сплатив, позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до ТОВ «Віра- 2» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2017 р. у справі №908/1152/17 (з урахуванням ухвали про писку від 30.10.2017 р. у справі №908/1152/17) позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" на користь ОСОБА_1 416 742,03 грн. інфляційних втрат та 40118,63 грн. річних".

Зазначеним рішення суду встановлено, що «законом не обмежується право нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за весь період прострочення боржником виконання зобов`язання, а загальна позовна давність лише обмежує їх стягнення строком у 3 роки. …

За клопотанням відповідача суд застосовує позовну давність щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 02.12.2012 по 31.05.2014.

Вимога про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.06.2014 по 30.05.2017 (кінцевий строк в розрахунку, заявлений позивачем) є такою, що заявлена в межах позовної давності та підлягає стягненню.

У зв`язку з тим, що суд за клопотанням сторони застосовує позовну давність у 3 роки до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 02.12.2012 по 31.05.2014, інфляційні втрати та 3 % річних підлягають перерахунку в межах строків, заявлених позивачем.

За розрахунком суду 3 % річних за період з 01.06.2014 по 30.05.2017 від суми заборгованості у розмірі 446170,00 грн. підлягають задоволенню у розмірі 40118,63 грн.

За розрахунком суду інфляційні втрати за період з червня 2014 року по травень 2017 року від суми заборгованості у розмірі 446170,00 грн. підлягають задоволенню у розмірі 416742,03 грн.»

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.10.2017 р. у справі №908/1152/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2017р. (підписано 06.07.2017р.) у справі № 908/1152/17 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2017 р. (підписано 06.07.2017р.) у справі № 908/1152/17 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах справи міститься лист-відповідь Олександрівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.12.2019 р. за вих. №30901/6, в якому зазначено, що на виконанні у Відділі перебуває ЗВП № 55464899 до складу, якого входять наступні виконавчі провадження:

- ВП № 55456411 по виконанню виконавчого документа наказ № 908/881/13-г від 11.05.2016 р., виданого господарським судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ «Віра-2» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 490838,00 грн.;

- ВП № 55456355 по виконанню виконавчого документа наказ № 908/881/13-г від 29.08.2016 р., виданого господарським судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ «Віра-2» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 27823,80 грн.;

- ВП № 52022177 по виконанню виконавчого документа наказ № 908/6106/14 від 04.07.2016 р., виданого господарським судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ «Віра-2» на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 216709,20 грн.;

- ВП № 55507057 по виконанню виконавчого документа наказ № 908/1152/17 від 30.10.2017 р., виданого господарським судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ «Віра-2» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 456860,66 грн.

Також зазначено, що при відкритті виконавчих проваджень та за період перебування виконавчих проваджень на виконанні державним виконавцем неодноразово направлялись запити до органів, що здійснюють реєстрацію прав власності. Згідно довідки ДФС за боржником зареєстровані рахунки у банківських установах. Державним виконавцем накладені арешти на рахунки боржника, але залишок коштів відсутній для виконання рішень судів. Державним виконавцем внесено записи про обтяження майна боржника у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно довідки АІ «Автомобіль» за боржником не зареєстровано право власності на транспортні засоби. Згідно адреси боржника, що зазначена у виконавчому документі боржник чи належне йому рухоме майно відсутні за вказаною адресою. Згідно довідки з ДРРП на нерухоме майно за боржником зареєстровано право власності на нерухомість.

16.11.2018 р. державним виконавцем перераховано на користь стягувача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5293,28 грн., які були стягнуті на користь ТОВ «Віра-2» в рамках іншого виконавчого провадження, де ТОВ «Віра-2» виступало стягувачем.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішень Господарського суду Запорізької області від 27.01.2016 р. у справі №908/881/13-г та від 03.07.2017 р. у справі №908/1152/17, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 192 972,52 грн. за період з червня 2017 р. по січень 2020 р. та 3 % річних в сумі 70 993,28 грн. за період з 01.06.2017 р. по 15.01.2020 р.

Відповідно до п. 4.21. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 р. № 4, з моменту виходу учасника з ТОВ або ТДВ з виплатою належної йому частини вартості майна у товариства настає обов`язок сплатити суму в строки, визначені статтею 54 Закону України "Про господарські товариства", невиконання якого тягне наслідки, передбачені за прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема визначені статтею 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 3.3. зазначеної постанови пленуму, на суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

З рішення Господарського суду Запорізької області від від 03.07.2017 р. у справі №908/1152/17 вбачається, що задоволені вимоги про стягнення 3 % річних за період з 01.06.2014 по 30.05.2017 р. та інфляційні втрати за період з червня 2014 року по травень 2017 року.

Суд зазначає, що відповідно до розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем до матеріалів цієї справи, вбачається, що заявлено вимоги 3% річних за період з 01.06.2017 р. по15.01.2020 р. та інфляційні втрати за період з червня 2017 р. по січень 2020р., а отже початок нарахування 3 % річних та інфляційних втрат позивачем визначено вірно.

Разом з тим, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем здійснені вказані розрахунки з загальної суми заборгованості в розмірі 903 030,66 грн. за період з 01.06.2017 р. по 15.11.2018 р., та з урахуванням часткового погашення відповідачем на суму 5 293,28 грн. з 16.11.2018 р. по 15.01.2020 р. позивачем розраховано 3% річних та інфляційні втрати від загальної заборгованості в сумі 897 737,38 грн.

Судом встановлено, що позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати на вказану загальну суму, яка включає в себе окрім вартості частки в статутному капіталі товариства в сумі 446 170,00 грн. також і стягнуті за рішенням суду від 03.07.2017 р. у справі №908/1152/17 суми 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 456 860,66 грн., що є неприпустимим.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат від суми 446 170,00 грн. - вартості частки в статутному капіталі товариства, яка стягнута з ТОВ «Віра-2» за рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2016 р. у справі №908/881/13-г.

Відповідно до розрахунку суду 3 % річних за період з 01.06.2017 р. по 15.11.2018 р. розрахованої від суми 446 170,00 грн. становлять 19 545,91 грн. та за період з 16.11.2018 р. по 15.01.2020 р. розрахованої від суми 440 876,72 грн. (з урахуванням часткового погашення боргу в сумі 5 293,28 грн.) становлять 15 436,72 грн., отже стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 34 982,63 грн.

Згідно розрахунку суду інфляційні втрати за період з червня 2017 р. по листопад 2018 р. розраховані від суми 446 170,00 грн. становлять 66 495,14 грн. та за період з грудня 2018 р. по січень 2020 р. розрахованої від суми 440 876,72 грн. (з урахуванням часткового погашення боргу в сумі 5 293,28 грн.) становлять 21 541,92 грн., отже стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 88 037,06 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Позивачем заявлено до стягнення 263 965,80 грн., то при поданні цього позову необхідно сплатити судовий збір в розмірі 3 959,49 грн. (1,5 % від заявленої суми). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково та відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже стягненню з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 871,19 грн. в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" (69095, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 144; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3 % річних за період з 01.06.2017 р. по 15.01.2020 р. в сумі 34 982 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 63 коп., інфляційні втрати за період з червня 2017 р. по січень 2020 р. в сумі 88 037 (вісімдесят вісім тисяч тридцять сім) грн. 06 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2" (69095, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 144; ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106; Призначення платежу:*;101) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 871 (одна тисяча вісімсот сімдесят одна) грн. 19 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повне рішення складено 13.08.2020 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.