номер провадження справи 33/47/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2020 Справа № 908/1306/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1306/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Маркет Груп" (79035, м. Львів, вул. Бузкова, буд. 2)

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (72250, Запорізька область, Веселівський район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1)

про стягнення суми

За участю представників учасників справи:

від позивача: Уперенко А.О., довіреність № 9595/11 від 08.04.2020;

від відповідача: Димитрашко Д.В., ордер АР № 1009046 від 16.03.2020

СУТЬ СПОРУ:

27.05.2020 у Господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 20/04-16 від 16.04.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Маркет Груп" до Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" про стягнення 113378,47 грн. основного боргу, 1637,36 грн. 3% річних, 680,27 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 27.05.2020 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1306/20 та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.06.2020 у справі № 908/1306/20 вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

23.06.2020 до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Маркет Груп" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.06.2020 позовна заява прийнята до розгляду суддею Мірошниченко М.В., відкрито провадження у справі № 908/1306/20, справі присвоєний номер провадження 33/47/20, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28.07.2020.

21.07.2020 до суду від позивача надійшла письмова заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до заяви просив стягнути з відповідача 113378,47 грн. основного боргу, 3987,80 грн. 3% річних, 5472,74 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.07.2020 судове засідання відкладено на 11.08.2020. Вказаною ухвалою на підставі ст. 46 ГПК України заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

У судове засідання 11.08.2020 з`явилися представники сторін.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 11.08.2020 справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на поставку товару № 12/02 від 12.02.2018 щодо оплати отриманого товару, поставленого позивачем відповідачу на підставі перелічених видаткових накладних, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 113378,47 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Приймаючи до уваги приписи діючого законодавства та умови договору, позивач нарахував на суму боргу 3987,80 грн. - 3% річних та 5472,74 грн. інфляційних втрат, які просив стягнути разом із сумою боргу.

24.07.2020 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив, у якому відповідач проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Зазначає, що ні у видаткових накладних, ні в акті звірки не міститься посилання на договір № 12/02 від 12.02.2018. Відтак, твердження позивача щодо наявності у відповідача боргу за вказаним договором вважає безпідставним та не підтвердженим належними доказами. З поданих видаткових накладних не вбачається хто саме отримував товар. Підпис, що міститься на видаткових накладних, візуально відрізняється від зразку підпису, що проставлений у довіреностях, що додані до позову. У платіжних дорученнях міститься посилання на рахунки, які до позову не додані. До позовної заяви позивач додав незасвідчені копії документів. Зазначив про не подання позивачем розрахунку розміру винагороди адвоката, вважає розмір судових витрат позивача у сумі 11500 грн. завищеними.

У судовому засіданні 28.07.2020 відповідач проти заяви про збільшення позовних вимог заперечував, пояснив суду, що не отримував вказаної заяви, відзив подавався відповідачем з урахування заявлених вимог у позовній заяві, заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 28.07.2020 розгляд справи був відкладений; зобов`язано відповідача надати відзив з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог; встановлений відповідачу строк для подання доказів - до 10.08.2020, з доказами надсилання їх іншій стороні.

Вимоги суду, викладені у вказаній ухвалі, відповідачем виконані не були, відзив з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог відповідачем не поданий.

05.08.2020 від позивача надійшло письмове клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів, які підтверджують розмір судових витрат, що мають бути сплачені позивачем, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн. Клопотання судом задоволено.

Відповідач у судовому засіданні 11.08.2020 проти позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві, що надійшов до суду 24.07.2020. Також заявив, що збільшений розмір витрат позивача на правничу допомогу до 17000,00 грн. є неспівмірним з розміром позовних вимог, просив зменшити їх до 4000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТ-Маркет Груп"

(постачальник за договором, позивач) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (покупець, відповідач) укладений договір на поставку товару № 12/02, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаними в заявці та погодженої сторонами письмово, у тому числі за допомогою факсимільного або електронного зв`язку. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання-передачі, які після їх підписання сторонами мають юридичну силу специфікації, в розумінні ст. 266 ГК України (п. 1.1 договору).

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору орієнтовна сума договору складає 2000000,00 грн. з урахуванням ПДВ. Сукупна вартість товару, вказана в видаткових накладних (актах приймання-передачі), складає суму договору. Покупець повинен здійснити оплату вартості товару у термін 30 календарних днів з моменту отримання замовленого товару від постачальника.

Товар за договором постачається на склад покупця за адресою: Запорізька область, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1. Моментом виконання обов`язку постачальника передати товар вважається дата отримання товару покупцем в місці поставки товару, вказаному в п. 3.1 договору, що підтверджується документально шляхом складання видаткової накладної або акту приймання-передачі, що підписуються повноважними представниками покупця та постачальника (п.п. 3.1, 3.3).

Як слідує з матеріалів справи, згідно перелічених видаткових накладних, належним чином засвідчені копії яких додані до позовної заяви (а.с. 28-148 т. 1), відповідач у період з лютого 2018 по вересень 2019 отримав від позивача товар, найменування, кількість, одиниця виміру, ціна та сума якого зазначена у видаткових накладних. Позивач на оплату вказаного товару виписував (виставляв) відповідні рахунки, належним чином засвідчені копії яких додані до позовної заяви (а.с. 27-149 т. 2). В усіх рахунках міститься посилання на договір № 12/02 від 12.02.2018.

Товар отриманий представником відповідача на підставі довіреності № 46 від 03.01.2018, № 2 від 09.01.2019 (а.с. 149150 т. 1). У довіреностях зазначено про отримання представником відповідача від ТОВ «СТ-Маркет Груп» запчастин. Довіреності видані керівником та головним бухгалтером підприємства відповідача, підписи яких скріплені круглою печаткою підприємства.

Згідно матеріалів справи відповідач перераховував позивачу суми, зазначаючи в призначенні платежу реквізити відповідних рахунків (копії платіжних доручень долучені до матеріалів справи (а.с. 151-249 т. 1). Тобто, відповідач оплачував товар, що поставлений відповідачем на підставі видаткових накладних та на підставі договору № 12/02 від 12.02.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Аналогічний припис містить ст. 193 ГК України.

Правовідносини між сторонами урегульовані договором поставки.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач укладення договору поставки № 12/02 від 12.02.2018 та отримання товару за видатковими накладними, що додані до позовної заяви, не заперечив. Однак зазначив про неналежне оформлення видаткових накладних, поданих позивачем, оскільки у накладних не зазначено хто саме отримував товар.

Суд відхиляє заперечення відповідача, виходячи з такого.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Умовами договору № 12/02 від 12.02.2018 сторони визначили порядок приймання товару. Згідно п. 3.3 моментом виконання обов`язку постачальника передати товар вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується шляхом, зокрема, складання видаткової накладної.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Матеріали дійсної справи не містять доказів відмови відповідача від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару. Також у матеріалах справи відсутнє листування з боку відповідача стосовно виправлення будь-яких невідповідностей у супровідних документах, відсутності супровідних документів на товар, тощо. Крім того, саме особа, що отримувала товар, не вказала свого прізвища та посади.

Суд враховує, що в усіх видаткових накладних міститься зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції. Неістотні недоліки у видаткових накладних, про які зазначив відповідач, не роблять дані накладні недійсними та не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Крім того, відповідач не заявив про підроблення накладних, які покладені у підставу позову, клопотання про призначення відповідної судової експертизи також заявлено не було. Суд також враховує, що у матеріалах справи наявні копії довіреностей відповідача на отримання товару від позивача, відповідачем здійснювалася часткова оплата поставленого товару, у платіжних дорученнях відповідач у призначенні платежу зазначав конкретні рахунки, за якими здійснювалася оплата. У рахунках на оплату також зазначено який товар поставлявся, що є ідентичним товарам, що поставлялися за відповідними видатковими накладними, міститься посилання на укладений між сторонами договір № 12/02.

У матеріалах справи мається копія підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період: 2019 р., відповідно до якого на 31.12.2019 заборгованість відповідача на користь позивача склала 113378,47 грн. (а.с. 1-2 т. 2).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказів погашення заборгованості за договором на поставку товару № 12/02 від 12.02.2018 у сумі 113378,47 грн. матеріали справи не містять. Відповідач наявність та розмір заборгованості не спростував.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги позивача у частині стягнення 113378,47 грн. основного боргу у зв`язку з їх обґрунтованістю та доведеністю.

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача також 3987,80 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 21.12.2018 по 17.04.2020, та 5472,74 грн. інфляційних втрат, нарахованих за аналогічний період.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №№ 703/2718/16-ц, 646/14523/15-ц.

Позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати за видатковими накладними № СТ-11095 від 20.11.2018 на суму боргу 3257,72 грн., № СТ-11220 від 22.11.2018 на суму боргу 1739,76 грн., № СТ-11339 від 23.11.2018 на суму боргу 1222,12 грн., № СТ-11336 від 23.11.2018 на суму боргу 25920,14 грн., № СТ-11397 від 26.11.2018 на суму боргу 4464,50 грн., № СТ-11619 від 30.11.2018 на суму боргу 6321,65 грн., № СТ-11759 від 04.12.2018 на суму боргу 4247,71 грн., № СТ-12143 від 13.12.2018 на суму боргу 1138,96 грн., № СТ-12146 від 13.12.2018 на суму боргу 9484,99 грн., № СТ-104 від 09.01.2019 на суму боргу 35584,92 грн., № СТ-5319 від 17.05.2019 на суму боргу 13047,89 грн., № СТ-5315 від 17.05.2019 на суму боргу 3080,11 грн., № СТ-11947 від 24.09.2019 на суму боргу 3868,00 грн.

Відповідно до приписів ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Позивачем при розрахунку 3% річних вказані приписи законодавства не враховані. Наприклад, за видатковою накладною № СТ-5315 від 17.05.2019 позивач нараховує 3% річних на суму боргу 3080,11 грн. за період з 17.06.2019, що є неправильним, оскільки 30-й календарний день з дати видаткової накладної - 16.06.2019 (вихідний день неділя), тому оплата мала бути здійснена 17.06.2019, а 3% річних слід нараховувати з 18.06.2019.

За перерахунком суду, здійсненим за допомогою інформаційної системи «Законодавство» загальна сума 3% річних склала 3984,09 грн., яка стягується з відповідача на користь позивача. У стягненні 3,71 грн. 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд встановив, що він є неправильним, оскільки містить арифметичні помилки у визначенні сукупного індексу інфляції та, відповідно, суми інфляційних втрат.

Згідно з перерахунком суду з відповідача на користь позивача стягується загальна сума 4895,53 грн. У стягненні 577,21 грн. інфляційних втрат судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2092,06 грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача 17000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно частин 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Позивач до матеріалів справи долучив копію договору про надання правової допомоги від 08.04.2020 № 08/04/2020, укладений між ТОВ «СТ-Маркет Груп» та адвокатом Уперенко А.О., предметом якого, з урахуванням додаткової угоди № 4 від 10.07.2020 є надання правової допомоги шляхом здійснення представницьких повноважень, захисту порушених прав і інтересів клієнта в Господарському суді Запорізької області по справі № 908/1306/20 за позовом клієнта до Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України". Відповідно до додаткової угоди № 3 до даного договору гонорар адвоката за надання правової допомоги складає 12000,00 грн. Згідно додаткової угоди № 4 від 10.07.2020 на виконання умов договору № 08/04/2020 адвокат зобов`язався взяти участь від імені клієнта у судовому засіданні, що призначено на 28.07.2020 о 10 год. 30 хв. в приміщенні Господарського суду Запорізької області; гонорар адвоката за надання правової допомоги складає 5000,00 грн., у т.ч. витрати на проїзд та проживання.

Згідно підписаного сторонами за договором актом приймання-передачі наданих послуг від 28.07.2020 до додаткової угоди № 4, вартість наданих адвокатом послуг складає 5000,00 грн. Також адвокатом подані звіти про надані послуги за договором № 08/04/2020 на суму 12000,00 грн. та на суму 5000,00 грн., в яких зазначений перелік наданих адвокатом позивачу послуг. Також подані докази понесених витрат на проживання та проїзд.

Також позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності № 9595/11 від 08.04.2020, видану позивачем адвокату Уперенко А.О., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Уперенко А.О.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 17000,00 грн. доведеними та підтвердженими. Відповідачем не доведено неспівмірність витрат позивача на оплату послуг адвоката.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача стягується сума 16920,01 грн. витрат на професійну правничу допомогу (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (72250, Запорізька область, Веселівський район, с. Широке, вул. Центральна, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТ-Маркет Груп" (79035, м. Львів, вул. Бузкова, буд. 2, ) 113378 (сто тринадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 47 коп. основного боргу, 3984 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 09 коп. - 3% річних, 4895 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 53 коп. інфляційних втрат, 2092 (дві тисячі дев`яносто дві) грн. 06 коп. судового збору, 16920 (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 01 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 12 серпня 2020.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко