номер провадження справи 24/34/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 Справа № 908/408/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С.,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" (юридична адреса: вул. Ульянова, буд. 54, м. Запоріжжя, 69034, поштова адреса: вул. Цимлянська, буд. 29, м. Запоріжжя, 69034, ідентифікаційний код 22161169)

до відповідача: Запорізької митниці ДФС (вул. С.Сіненка, буд. 12, м. Запоріжжя, 69041, ідентифікаційний код 39477764)

про стягнення 29526,00грн. немайнової шкоди

за участю представників:

від позивача: Волтер О.В., заступник директора, виписка з положення про Дирекцію ТОВ "Техенергохім" від 05.07.2018

від відповідача: Прокоф`єв С.А., доручення № 113/92/08-70-10 від 23.06.2020, службове посвідчення РЕ № 000679

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" звернулось до Господарського суду Запорізької області в системі "Електронний суд" з позовною заявою до Запорізької митниці ДФС про стягнення з держави немайнової шкоди в сумі 29526,00 грн. завданої приниженням ділової репутації.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2020 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/408/20 за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/34/20. Підготовче судове засідання призначено на 23.03.2020.

11.03.2020 до суду від Запорізької митниці ДФС надійшов відзив на позову заяву № 100/95/08-70-10 від 10.03.2020, в якому останній не погоджується з позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою суду від 23.03.2020 зупинено провадження у справі № 908/408/20 до 27.04.2020 та поновлено з 27.04.2020. Підготовче судове засідання призначено на 27.04.2020.

Ухвалою суду від 24.04.2020 продовжено розгляд підготовчого засідання у справі № 908/408/20 на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Ухвалою суду від 04.06.2020 суд повідомив учасників справи про призначення підготовчого засідання у справі № 908/408/20 на 12.06.2020.

Ухвалою суду від 12.06.2020 відкладено підготовче засідання на 23.07.2020.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання 23.07.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оголошений склад суду.

Перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні учасників процесу.

Представники сторін оголосили про обізнаність прав та обов`язків, викладених у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відводів складу суду не заявлено.

За приписами ч. 6 ст. 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасниками справи надана письмова згода розпочати розгляд справи по суті в судовому засіданні 23.07.2020.

Відповідно до ч. 2. ст. 185 ГПК України судом оголошено про закінчення підготовчого засідання та початок судового розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці ДФС щодо визнання протиправним рішення про визначення коду товару № КТ-ІМ-2018 від 19.11.2018. Під час розгляду адміністративної справи № 280/1244/19 повноважні представники митниці посилалися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення (переклад технічної інформації, зроблений 15.05.2019). Позивач вважає, що таким чином діями представників Запорізької митниці ДФС порушується чинне законодавство України, чим принижується ділова репутація позивача. Позивач вважає, що належною компенсацією за приниження його ділової репутації шляхом демонстративного попирання законів України представниками Запорізької митниці ДФС буде розмір місячної оплати таких працівників в сумі 29526,00 грн. На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, позивач просить відшкодувати за рахунок держави немайнову шкоду, завдану приниженням його ділової репутації.

Відповідач проти позову заперечує, свою правову позицію виклав у відзиві на позовну заяву, просить суд в позові відмовити.

В засіданні 23.07.2020 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі № 280/1244/19 в задоволенні позовної заяви ТОВ «Техенергохім» до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про визначення коду товару від 19.11.2018 № КТ-UА-2018 відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2020 апеляційну скаргу ТОВ «Техенергохім» задоволено, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2019 - скасовано та прийнято постанову про задоволення позовних вимог.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення з держави немайнової шкоди в сумі 29526,00 грн. завданої приниженням ділової репутації.

Так, мотивуючи заявлені вимоги у справі № 908/408/20 позивач, зокрема, зазначає, що представники митниці під час розгляду адміністративної справи № 280/1244/19 посилалися на докази (перекладу технічної інформації), які не було покладено в основу оскаржуваного рішення про визначення коду товару від 19.11.2018 № КТ-UА-2018 (що було предметом розгляду справи № 280/1244/19, яка розглядалася Запорізьким окружним адміністративним судом). Згідно з вимогами статті 254 МКУ документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок. Потреби робити переклад для митного оформлення взагалі не було. Інспектори митниці володіють мовою міжнародного спілкування. Вони здійснили митне оформлення товару без залучення перекладача і без замовлення перекладу технічної інформації. І без залучення перекладача і без замовлення перекладу технічної інформації прийняли рішення про визначення коду товару № КТ-UІА-2018 від 19.11.2018. Отже, переклад технічної інформації не був покладений в основу оскаржуваного рішення. Рішення прийняте 19.11.2018, переклад зроблений - 15.05.2019. Позивач вважає, що діями представників Запорізької митниці ДФС порушується чинне законодавство України, чим принижується ділова репутація позивача.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.1,3 п. 3 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі наявності у діях правопорушника усіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності, а саме: неправомірної поведінки особи, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою та вини заподіювача шкоди. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати (ч. 1 ст. 94 Цивільного кодексу України).

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

При визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 2 ст. 8 Конституції України).

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

Однак, реалізація конституційного права залежить від вимог іншого законодавства. Права та гарантії, передбачені Конституцією України, є базовими та загальними, вони конкретизуються у законодавстві, прийнятому на підставі положень Конституції України.

У даному випадку право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, не заперечується, проте насамперед позивач повинен довести сам факт завдання йому шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

За змістом п. 3 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Учасники справи зобов`язані надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України також встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статті 86 цього Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи обставини спору у справі № 908/408/20, підстави на яких позивач звернувся з позовом у даній справі, суд приходить до висновку про відсутність фактів приниження ділової репутації позивача.

Припущення позивача, на які він посилається в позовній заяві від 30.01.2020 «Якщо б представники митниці не порушували закон і не посилалися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, то суд ...» не є беззаперечним доказом щодо нанесення шкоди особистим немайновим правам, приниження ділової репутації. В позовній заяві відсутні посилання на обставини, які виступають юридичними складовими приниженням ділової репутації підприємства. Позивачем не наведено доводів, які підтверджували б нанесення йому шкоди відповідно до законодавства, не наведено жодного нормативного обґрунтування та не зазначено яким особистим немайновим правам нанесено шкоду. При цьому, не доведено, в чому саме полягало порушення права: або нанесення шкоди відповідним особистим немайновим благам заявника, або яким чином перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також, в матеріалах справи відсутні докази протиправності надання на вимогу суду документів по справі № 280/1244/19, відсутні докази причинного зв`язку. Також позивач безпідставно посилається на норми ст. 254 МКУ, оскільки ці норми стосуються подання документів при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, а не під час судового розгляду справи.

Суд зазначає, що позивачем не доведений розмір заявленої до стягнення немайнової шкоди.

В частині 3 статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивачем не доведено, яким чином заробітна плата двох посадових осіб за виконувану ними роботу згідно наданих їм повноважень стосується перекладу технічної інформації, що надавалася на вимогу суду під час судового розгляду справи № 280/1244/19. Крім того, до компетенції державного службовця згідно посадової інструкції входить великий обсяг покладених на нього завдань. Тому, позивачем не обґрунтовано, чому розмір компенсації за позовом визначено саме у сумі щомісячної заробітної платні двох посадових осіб митниці, відсутні докази причинного зв`язку.

Позивачем у даному випадку не доведено належними доказами порушення його прав, приниження ділової репутації, встановлення чого згідно з чинним законодавством може бути підставою для відшкодування немайнової шкоди.

Звертаючись з вимогою про відшкодування немайнової шкоди позивач не надав суду належних, достовірних та достатніх доказів порушення його прав, які б свідчили про приниження честі, гідності, ділової репутації позивача або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації, внаслідок дій відповідача.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування немайнової шкоди, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, у задоволенні позову відмовляється повністю.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду судовий збір не справляється.

Враховуючи, що в даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору, а позов залишено без задоволення - судовий збір не підлягає стягненню з жодної із сторін.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.08.2020.

Суддя Т.А. Азізбекян