ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020 року м.Дніпро Справа № 904/4876/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М.

при секретері: Охота В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: не з"явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020, повне рішення складено 24.02.2020, суддя Рудь І.А., у справі №904/4876/19

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу у загальній сумі 242 835 грн. 36 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 11.10.2019 № НЮс-01/193, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" плату за користування вагонами в сумі 153 386 грн. 40 коп. та збір за зберігання вантажу у розмірі 89 448 грн. 96 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що взаємовідносини позивача з відповідачем щодо подачі та забирання вагонів регулюються Статутом залізниць України та укладеним між сторонами договором про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станцій Терни і Рядова регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 14.12.2017 №ПР/М-17-2/14-744/НЮдч. На виконання умов договору, у квітні 2019 залізницею на адресу ПрАТ "Північний ГЗК" прийняті до перевезення порожні власні вагони та вантаж "концентрат залізорудний". На шляху прямування дані вагони затримані на підходах до станції призначення на підставі наказу № 894 від 15.04.2019 через зайнятість колій на станції призначення Терни, у зв`язку з неприйняттям вантажу одержувачем ПрАТ "Північний ГЗК" на свою під`їзну колію, про що станцією призначення Терни складені акти загальної форми ГУ-23 №№ 1137, 1138, 1139, 1141, 1145, 1149, 1150, 1161, 1162, 1163, 1165, що підписані відповідачем без заперечень. Наказ № 894 від 15.04.2019 про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення складено через наявність на коліях станції призначення Терни неприйнятих ПрАТ "Північний ГЗК" вагонів, що надійшли на його адресу. За цим фактом станцією затримки Савро, складено акт про затримку вагонів форми ГУ-23а № 80 від 15.04.2019, акт загальної форми ГУ-23 № 80 від 15.04.2019 та станцією призначення Терни вручено представнику комбінату повідомлення про затримку цих вагонів. На підставі актів форми ГУ-23а, форми ГУ-23, складених станцією Савро, станцією Терни нарахована плата за користування вагонами по відомостях форми ГУ-46 № № 26049211, 26049212, 27049213, 28049216 в сумі 153 386 грн. 40 коп. та збір за зберігання вантажу по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 14059015 у розмірі 89 448 грн. 96 коп. Але, складені на станції Терни відомості плати за користування вагонами ПрАТ "Північний ГЗК" підписало із запереченнями, де зазначило про своє непогодження із нарахованою платою за користування вагонами через створення залізницею штучної затримки в порушення п. 11 Порядку оформлення затриманих поїздів на підходах до станції призначення; відправляються раніше поїзда, які було затримано пізніше від спірних вагонів. Вказані заперечення позбавили залізницю права автоматичного списання належних їй коштів з рахунків відповідача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 153 386 грн. 40 коп. плати за користування вагонами, 89 448 грн. 96 коп. збору за зберігання вантажу, 3 642 грн. 53 коп. витрат по сплаті судового збору.

Означене рішення вмотивовано тим, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на підходах до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, які складені відповідно до встановлених законодавством вимог, тому позивачем правомірно нарахована відповідачу плата за користування вагонами.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, відповідач - ПрАТ "Північний ГЗК" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що останній був готовий прийняти спірні вагони, які були затримані залізницею на підходах до ст..Терни. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не приділив уваги наявним доводам відповідача у їх сукупності, судом не було здійснено належного аналізу документального обґрунтування відсутності вини ПрАТ "ПІВНГЗК", що стало наслідком задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, за відсутності належних на те підстав.

Апелянт вважає, що позивачем не доведено факт зайнятості колій на станції Терни з вини відповідача. Акти загальної форми, що додані до позовної заяви, враховуючи кількість вагонів та періоди їх затримки, не доводять, що усі колії станції Терни у зазначені періоди були зайняті з вини відповідача, тобто не доведено вини вантажовласника у неможливості прийняти вагони. Вказує на те, що відповідач був готовий прийняти на свої під`їзні колії спірні вагони, затримані згідно наказу №894. Проте судом першої інстанції взагалі не здійснено аналіз зайнятості колій на станції Терни на момент видачі наказу №894. До того, ж судом прийнято до уваги та враховано інформацію щодо зайнятості колій на станції Терни лише на підставі позовної заяви, не зважаючи на те, що дана інформація, в порушення вимог статті 74 ГПК України, не підтверджена жодними доказами.

Відповідач зазначає, що поїзний диспетчер планує процес роботи станції, у тому числі надає вільні колії для приймання вагонів для ПрАТ "ПІВНГЗК" з урахуванням положень Інструкції оформлення затримки поїздів на підходах до станції призначення на Придніпровській залізниці, затвердженої наказом начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень. В той же час, позивачем не зазначено жодних причин відправлення пізніше затриманих потягів за наказом №896, раніше потягу, затриманого за наказом №894. Тобто позивачем не зазначено жодних фактів підтвердження вини відповідача у зайнятості колій по станції Терни в період з 16.04.2019 13:20 год. до 19.04.2019 08:45 год., оскільки, як вбачається з акту затримки вагонів №81 згідно наказу №896, 16.04.2019 о 13:20 у позивача була можливість закінчити дію наказу №894 та відправити затримані по станції Савро вагони на станцію призначення Терни. Отже, затримка спірних вагонів на підходах до станції Терни в період з 16.04.2019 13:20 год. за наказом №894 здійснювалась з причин, що не залежать від відповідача.

Відповідач надав суду належним чином засвідчені копії повідомлення про затримку вагонів №289, акту про затримку вагонів №81, акту загальної форми №81 - за наказом №561, повідомлення про затримку вагонів №298, акту про затримку вагонів №896. Проте, суд першої інстанції залишив зазначене поза увагою.

За твердженням відповідача, суд першої інстанції не врахував, що документи, згідно яких була нарахована плата за користування вагонами за наказом №894 в період з 15.04.2019 09:40 по 19.04.2019 08:45 год., не відповідають дійсним обставинам. При врахуванні факту, що у позивача була можливість закінчити дію наказу №894, починаючи з 16.04.2019 13:20 год. (час закінчення дії наказу №896) плата за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за наказом №894 буде складати 45 306, 84 грн, збір за зберігання вантажу 29 816, 40 грн.

Як зазначено скаржником, оскільки позивачем не зазначено належних фактів, які б підтверджували вину відповідача у затримці вагонів за період дії наказу №894, тому відсутні підстави для нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу в період 16.04.2019 13:20 по 19.04.2019 08:45 год.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує, вважає рішення законним та обґрунтованим, вказує на те, що виходячи з положень статей 46, 47 Статуту залізниць України, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що прибув на його адресу, навіть поставка якого йому неї передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом тощо). За несвоєчасно забирання вантажу справляються відповідні плата і збори.

Звертає увагу суду, що за фактом затримки станцією Савро у порядку передбаченому п.9,10 P. III Правил, складено відповідні акт про затримку вагонів форми ГУ-23а № 80 від 15.04.2019; акт загальної форми ГУ- 23 № 80 від 15.04.2019.

Зауважує, що зайнятість приймально-відправних колій по станції Терни згідно Технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку AT "Укрзалізниця" і власних вигонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з відповідачем, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції. Аналогічну правову позицію містить п. 5.18 постанови Верховного Суду від 04.11.2019р. по справі № 904/5461/18.

Зазначає, що підготовка залізницею на коліях станції порожніх власних вагонів під навантаження - звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями Договору та ЄТП, у той час як не забирання відповідачем вагонів, що простоювали на коліях станції призначення за актами ф. ГУ-23, є порушенням вимог ст. ст. 46, 47 Статуту залізниць України, пунктів 33, 34 Правил видачі вантажів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 03.09.2013 по справі № 904/2287/13, в постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/7535/17, від 15.06.2018 у справі 904/7360/17, від 17.10.2018 у справі № 904/6067/18, в п. 5.18 постанови Верховного Суду від 04.11.2019 по справі №904/5461/18.

Позивач наголошує, що виходячи з положень до п.1.2 ЄТП. під"ізна колія ПрАТ "Північний ГЗК" має відповідний колійний розвиток: операції з вагонами виконуються переважно на станціях Навантажувальна, Розвантажувальна, Концентратна. Кожна з наведених станцій має достатньо колій для розміщення вагонів, щодо яких здійснюються навантажувально-розвантажувальні операції. Але при цьому відповідач не забирає з колій станції Терни вагони, що прибули на його адресу, чим спричиняє ситуацію, за якої залізниця не має можливості доставити на станцію призначення затримані на підходах спірні вагони.

Звертає увагу суду, що обов 'язок залізниці враховувати наявність чи відсутність проміжків часу, протягом яких та чи інша колія ставала вільною, та час знаходження вагонів під технологічними операціями вагонів при видачі наказу про затримку не передбачені жодним законодавчим актом, як і жодним нормативним актом чи будь-яким іншим документом не передбачено, що за умов проведення технологічних операцій по прибуттю та відправленню поїздів всі коли станції повинно бути зайнято. Визначеної Договором домовленості між залізницею та ПрАТ «ПІВНГЗК» про займання всіх або певних колій також не існує.

Також наголошує, що заявка відповідача доставити на його адресу в першу чергу затримані за спірними наказами вагони з підтвердженням готовності їх прийняття на під`їзну колію, була відсутня.

Звертає увагу суду, що розрахунок плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу здійснено позивачем у відповідності до норм чинного законодавства, в свою чергу, розрахунок відповідача, наведений ним у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, засновано на припущеннях останнього, не містить нормативного обґрунтування та суперечить нормам чинного законодавства. Так, частково не погоджуючись з нарахованою спірною сумою плати та збору, розрахованих за затримку спірних вагонів за наказом № 894, скаржник вираховує загальну кількість годин за кожною відомістю ф. ГУ-46 на підставі спірного акту ф. ГУ-23 № 80, який містить початок затримки 09 год. 40 хв. 15.04.2019, та акту ф. ГУ-23а № 81 (наказ № 896), де зазначено кінець затримки - 13 год. 20 хв. 16.04.2019, який спірним не є. З урахуванням вищенаведених обставин контррозрахунок відповідача є таким, що не має під собою правового підґрунтя.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.03.20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/4876/19 без призначення дати та часу судового засідання з розгляду справи, у зв`язку з встановленням тимчасово на період з 18 березня по 3 квітня 2020 року особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду на виконання Постанови Кабінету міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", враховуючи Рекомендації Ради суддів України, викладені у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року, повідомлено учасників провадження, що про дату, час та місце судового засідання їх буде повідомлено додатково ухвалою суду.

Ухвалою суду від 03.06.2020 розгляд апеляційної скарги призначений на 30.07.2020.

30.07.2020 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання від позивача про відкладення розгляду справи в зв"язку з неможливістю явки представника через участь в іншому судовому засіданні.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

За положеннями ч.1, 3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Отже, представництво АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" у даній справі, крім адвоката Костриби Т.В., може здійснювати як керівник чи член виконавчого органу особисто (самопредставництво юридичної особи), так і інший представник за довіреністю/ордером, який має статус адвоката.

За цих обставин, Позивач не був позбавлений права представляти свої інтереси самостійно через керівника підприємства, а також уповноважити іншу особу, із статусом адвоката, на представництво інтересів підприємства в суді.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

В свою чергу, саме Позивач не забезпечив участі представника (будь-якого, як в порядку самопредставництва, так і представником - зі статусом адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб`єктивними, які залежали виключно від волевиявлення Позивача, тому не можуть бути визнані поважними.

Відповідач жодного клопотання не заявив, причини неявки не повідомив; про судове засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним у справі.

Враховуючи, що повідомлені представником Позивача причини неявки не визнаються судом поважними, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання Позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги та про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

В судовому засіданні 30.07.2020 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частину постанову у даній справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

14.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - залізниця, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - власник колії, відповідач) укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Терни і Рядова регіональної філії Придніпровська залізниця ПАТ "Укрзалізниця" № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч (надалі договір), відповідно до п. 1 якого, згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, яка примикає до станції Терни стрілками №№2, 4, 6 у парній горловині станції та до Рядова - стрілкою № 8 до колії № VI станції Рядова. Під`їзна колія обслуговується локомотивом власника колії. Межею під`їзної колії є знаки "Межа під`їзної колії", які встановлено по станції Терни біля:

- маневрового світлофору М10, розташованого на відстані 61,5 м від вістряка стрілки №2 станції Терни;

- маневрового світлофору М8, розташованого на відстані 86,2 м від граничного стовпчика стрілки № 4 станції Терни;

- маневрового світлофору М6, розташованого на відстані 147,2 м від граничного стовпчика стрілки № 6 станції Терни; по станції Рядова біля вхідного світлофору - Чк, розташованого на відстані 500 м від вістряка стрілки № 8 станції Рядова.

Розгорнута довжина під`їзної колії складає 268 700 погонних метрів (п. 2 договору).

Рух поїздів на під`їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії та Інструкції по сигналізації на залізницях України (п. 4 договору).

Відповідно до п. 5 договору здавання вагонів для під`їзної колії зі станції Терни, Рядова здійснюється:

- порожні хопери - через інтервал часу 2,0 години;

- порожні напіввагони для навантаження концентрату залізорудного, обкотишів - через інтервал часу 2,5 години;

- вагони з небезпечними вантажами класу "1ВМ" - не пізніше, ніж через 2 години з моменту їх прибуття на станцію примикання;

- інші вагони - за повідомленнями, які передає прийомоздавальник вантажу та багажу станції, нарочним прийомоздавальнику власника колії не пізніше, ніж за 2 години до фактичного здавання вагонів, із реєстрацією у Книзі повідомлень форми ГУ-2. У разі здавання вагонів залізницею власнику колії за його згодою раніше встановленого інтервалу, передача вагонів здійснюється поза інтервалом.

Згідно з п. 6 договору вагони, що прибули на станцію Терни регіональної філії "Придніпровська залізниця" для ПрАТ "ПівнГЗК", подаються локомотивом залізниці на одну з колій №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 13 станції Терни, за вказівкою чергового по залізничній станції, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії. Вагони, що прибули на станцію Рядова регіональної філії "Придніпровська залізниця" для ПрАТ "ПівнГЗК", подаються локомотивом залізниці на одну з колій №№ 3А, 3Б, І, ІІ, 4, 5, VI, 7, 8, 9, 10 станції Рядова, за вказівкою чергового по залізничній станції, де здійснюються передавальні операції з вагонами у технічному та комерційному відношенні. Подальший рух вагонів здійснюється локомотивом власника колії.

Про готовність вагонів до забирання власник колії повідомляє залізницю. Повідомлення передає начальник зміни цеху зовнішнього транспорту (диспетчер зміни, черговий по станції) або диспетчер виробничого відділу УЗТ по телефону відповідальному працівнику станції примикання залізниці не пізніше, ніж за 2 години до пред`явлення вагонів до здачі залізниці, з наступним наданням письмового повідомлення за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (п. 8 договору).

Час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (п. 11 договору).

Для під`їзної колії встановлюється загальний термін перебування усіх вагонів - 15,0 год. (п. 12 договору).

Відстань для нарахування збору за подачу, забирання вагонів встановлюється 0 км в обидва кінці (п. 13 договору).

Відповідно до п. 14 договору власник колії сплачує залізниці:

- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами за ставками, наведеними у розділі V Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги (Тарифного керівництва № 1);

- за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з причин, залежних від власника колії, після закінчення терміну безоплатного зберігання, сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з правилами зберігання вантажів;

- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, які виконує залізниця для власника колії - згідно з діючими нормативними документами.

Збори і плати вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць України у національній валюті України, на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦ".

Пунктом 15 договору встановлено, що власник копії несе відповідальність за схоронність вагонного парку відповідно до статті 124 Статуту залізниць України, розділу ІV "Порядок розрахунку розмірів збитків за пошкодження вантажних вагонів" Правил користування вагонами і контейнерами.

Вагони з під`їзної колії повертаються очищеними від вантажу, із знятими реквізитами кріплення після розвантаження, промитими у випадках, передбачених Правилами перевезення вантажів навалом і насипом, згідно зі статтею 35 Статуту залізниць України.

У п. 19 договору сторони погодили, що договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 23.12.2017 до 23.12.2022 включно.

Так, у квітні 2019 залізницею за накладними №№ 42527366, 42527374, 42527432, 40139404, 32931818, 32910523, 32910804, 32940736, 32950537, 32927311,42527416, 35489, 35503, 35492, 35620, 35687, 35686, 35685, 35691, 35706, 35707, 35701, 35324, 37495, 37496, 37492, 37483, 37485, 37486, 35467, 35507 прийнято до перевезення на адресу одержувача - ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" порожні власні вагони та вантаж "концентрат залізорудний".

По прибутті вагонів на станцію призначення позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони, про що зроблено відповідні записи у книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2 (т.1, а.с. 79-87).

Однак, на шляху прямування вагони були затримані згідно з наказами позивача, у зв`язку з неприйняттям вантажу одержувачем - ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на свою під`їзну колію.

Так, за наказом № 894 від 15.04.2019 (09:40 год.) затримані вагони (голова № 61957148 хвіст № 53526885 у кількості 57 вагонів, індекс поїзда 4100-738-4573 з вантажем 30 глина, 27 на своїх осях) на станції Савро Придніпровської залізниці по причині скупчення вагонів на станції Терни Придніпровської залізниці, що прибули на адресу ПрАТ "Північний ГЗК", у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - ПрАТ "Північний ГЗК" і несвоєчасного вивільнення колій від вантажу, що прибув на його адресу (т. 1, а.с.76).

Наказ на початок і кінець затримки надавався враховуючи наявність (відсутність) затримок в просуванні вагонів, які слідують на адресу підприємства, з метою уникнення заторів на шляху прямування через скупченість вагонів на станції призначення з вини цього підприємства.

За фактом затримки вагонів станцією Савро у порядку, передбаченому пунктами 9, 10 розділу ІІІ Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, пунктом 9 Правил зберігання вантажів складено:

- акт про затримку вагонів форми ГУ-23а № 80 від 15.04.2019 (т. 1, а.с.77);

- акт загальної форми ГУ-23 № 80 від 15.04.2019 (т. 1, а.с. 78);

- повідомлення про затримку вагонів № 287 (станція Терни), що перевозяться в поїзді № 2309 індекс 4100-7388-4573, вручене представнику відповідача 15.04.2019 о 10:20 год. (т.1, а.с. 76А).

Станцією призначення Терни складено акти загальної форми ГУ-23 за № № 1137-1139, 1141, 1145, 1149, 1150, 1161-1163, 1165, які підписані представником відповідача без заперечень (т. 1, а.с. 29-34).

За час затримки вагонів з вини вантажовласника позивачем нараховані відповідачу плату за користування спірними вагонами у розмірі 153 386 грн. 40 коп. та збір за зберігання вантажу у розмірі 89 448 грн. 96 коп. за відомостями форми ГУ-46 № № 26049211, 26049212, 27049213, 28049216 (т. 1, а.с. 19-27) та накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 14059015 (т. 1, а.с. 28).

Відомості плати за користування вагонами та накопичувальну картку працівниками відповідача підписано з зауваженням: "З нарахованою сумою по акту форми ГУ-23-а № 80 не згодні. Вагони затримані на шляху прямування по незалежним від ПрАТ "ПІВНГЗК" підставам, у зв`язку зі штучною затримкою, в порушення вимог п. 11 Інструкції оформлення затримки потягів на підходах призначенням на Придніпровську залізницю. По станції Савро затримано потяг згідно наказу № 896 (з 15.04.2019 16:10 год. до 16.04.2019 13:20 год.). А потяг № 2309 індекс 4100-138-4573, затримка якого почалась раніше (15.04.2019 о 09 год. 40 хв. за наказом № 894) було затримано по станції Рядова до 19.04.2019 08 год. 45 хв.)".

Відповідач плату за користування вагонами у розмірі 153 386 грн. 40 коп. та збір за зберігання вантажу в сумі 89 448 грн. 96 коп. не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом за захистом своїх прав.

Предметом доказування у даній справі є: обставини укладання договору надання послуг залізничного перевезення; факт надання послуг; наявність перевізних документів - залізничних накладних; наявність наказу про затримку вагонів; наявність актів форми ГУ-23а та ГУ-23, накопичувальних карток форми ФДУ-92; правомірність здійснення розрахунків заявлених до стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, статті 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положеннями абзацу 1 статті 42 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, залізниця зобов`язана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.

Статтею 46 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Статтею 71 Статуту залізниць України визначено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Згідно частин 1, 2 та 7-9 статті 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків, зазначених розмірів плати. Порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами (контейнерами), за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами. У розрахунках затримка до 30 хвилин не враховується, затримка 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Пунктом 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагона (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 17 розділу 1 Тарифного керівництва №1. Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці чи на станціях підходу, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом №1, а також інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Згідно з пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

За приписами пункту 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №113 від 25.02.1999, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Пунктом 4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

За приписами пункту 8 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно з пунктом 9 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.

Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Пунктом 10 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Згідно пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акти загальної форми складаються (окрім іншого), як у випадку затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства, так і в інших випадках для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий господарський суд виходив із того, що матеріалами справи підтверджується, що станцією затримки були оформлені відповідні документи, в тому числі акти форми ГУ-23а, акти загальної форми ГУ-23, на підставі яких за час знаходження вагонів на станції підходу за вищенаведеними наказами відповідно до Тарифного керівництва №1 (затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317) розрахована плата за користування вагонами по відомостях форми ГУ-46 та збір за зберігання вантажу по накопичувальній картці форми ФДУ-92 в розмірі 153 386 грн. 40 коп. та 89 448 грн. 96 коп відповідно.

Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником - ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, які складені відповідно до встановлених законодавством вимог.

Отже, наведене є підставою для нарахування відповідачу плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Несвоєчасне забирання з колій станції відповідачем вантажів, які прибули на його адресу, є порушенням вимог пунктом 33 Правил видачі вантажів та статтями 46, 47 Статуту залізниць України, якими визначено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням тощо).

В силу статті 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідачем не доведена відсутність його вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення, що стало причиною затримки залізницею означених спірних вагонів на іншій станції на підходах до станції призначення.

Так ПрАТ "Північний ГЗК" не спростовані доводи позивача, а також не доведена наявності обставин, що могли б бути підставою для відмови у позові з огляду на положення пункту 121 Статуту та пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами, згідно з якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами:

- якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

- у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

- у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Матеріалами справи підтверджено, що відомості плати форми ГУ-46 та накопичувальну картку вантажовласником (відповідачем) було підписано із запереченням, згідно якого він не визнає своєї вини в затримці вагонів.

Однак доводи відповідача щодо наявності вини в затримці вагонів в діях самого позивача спростовуються також наступним.

Зайнятість приймально-відправних колій по станції Терни згідно Технологічного процесу роботи станції планує поїзний диспетчер Дирекції з урахуванням:

- надання пріоритету у перевезенні вантажів, які їдуть за графіком, з метою уникнення відповідальності залізниці за затримку в доставці вантажу;

- наявності вільного локомотива і локомотивної бригади;

- наявності вільних колій попутних станцій для пропуску даних поїздів;

- знаходження на станції Терни вагонів, що своєчасно не забиралися ПрАТ Північний ГЗК на під`їзну колію;

- наявності вільних колій для обгону локомотива, проведення маневрових робіт, приймання та відправлення навантажених і порожніх власних вагонів.

В Розділі II Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії ПАТ "ПІВНГЗК" і станцій примикання Терни і Рядова (далі - ЄТП) (копія витягу додається) наведено перелік операцій, що виконуються при обробці поїзда після його прибуття та перед відправленням. Найдовшими за часом є операції з технічного та комерційного обслуговування вагонів.

Отже, підготовка залізницею на коліях станції порожніх власних вагонів під навантаження - звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями договору та ЄТП.

Згідно з п.п. 14.2.1 п. 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 №5076, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції (ТРА станції).

Наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць України, положеннями Тимчасової угоди та ЄТП.

Тобто ситуація, за якою всі колії станції постійно зайняті є неможливою, обов`язково мають бути проміжки часу, в які та чи інша колія ставатиме вільною.

Відповідно до пункту 16.4 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, черговий по станції зобов`язаний забезпечити наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів.

З урахуванням викладеного, на станції призначення окрім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій для своєчасного приймання поїздів, в т.ч. поїздів відповідача, його контрагентів.

Визначення можливості або неможливості доставити на станцію призначення затримані вагони у певний інтервал часу відноситься до технології роботи залізниці, для чого необхідні спеціальні знання диспетчера з руху поїзді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/7535/17, від 15.06.2018 у справі 904/7360/17, від 17.10.2018 у справі № 904/6067/18.

Наявність вільних під`їзних колій на станції Савро, з урахуванням неподання Відповідачем суду доказів на підтвердження вжиття ним передбачених Договором заходів до забирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу, є свідченням вини останнього у такому скупченні, внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення за наявності вільних під`їзних колій.

За встановлених судом обставин, слід визнати, що затримка вказаних вагонів на підходах до станції призначення Терни за наказами залізниці відбулася з урахуванням фактичної поїзної обстановки, що склалася на дільниці, і це спростовує відповідні доводи відповідача про вину в діях позивача в затримці означених спірних вагонів.

Крім того, у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 904/7360/17 та від 22.06.2018 у справі №904/7535/17 викладено правову позицію про наявність вини відповідача у затримці вагонів на станціях підходу і правомірність нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вагонів, як вантажу.

Необхідно зауважити, що наявність вільних під`їзних колій на станції за обставин відсутності з боку відповідача доказів на підтвердження прийняття ним передбачених договором та вказаними нормативними документами заходів до забирання вагонів зі станції призначення, що прибули на його адресу, є свідченням саме його вини у такому скупченні внаслідок допущеної бездіяльності у забиранні вагонів зі станції призначення.

Щодо аргументів відповідача про необґрунтоване збільшення залізницею терміну затримки спірних вагонів судом встановлено наступне.

Як вказує позивач, якщо на станцію прибуває декілька поїздів, в першу чергу обробляються пріоритетні поїзди, які прибули на адресу ПрАТ "Північний ГЗК" для забезпечення наряду на дану добу.

Відповідач, в свою чергу, посилається на пункт 12 Інструкції оформлення затримки поїздів на підходах до станції призначення на Придніпровській залізниці, затвердженої наказом начальника залізниці № 75/Н від 08.02.2011, де в абзаці 5 зазначено, що при поновленні приймання вагонів вантажовласником, зі станцій затримки у першу чергу повинні відправлятись вагони, які вказані у заявці вантажовласника, з урахуванням поїзної обстановки на дільниці, а за відсутності заявки - враховувати можливість відправлення вагонів, які були затримані першими.

Так, пункт 12 вищезгаданої Інструкції не містить імперативної норми, яка б зобов`язувала позивача відправляти затримані на підходах вагони першочергово без відповідної заявки вантажоодержувача.

Заявка відповідача доставити на його адресу в першу чергу затримані вагони за наказом № 894 із підтвердженням готовності їх прийняти на свою під`їзну колію була відсутня. Наказ № 896, на який посилається відповідач, не має відношення до затримки вагонів за наказом № 894.

На час дії спірного наказу на коліях станції Терни вже були затримані завантажені вагони, які не забиралися ПрАТ "Північний ГЗК" на під`їзну колію, що зафіксовано актами загальної форми ГУ-23.

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що відповідач не надав належних документальних доказів в обґрунтування відсутності вини в затримці вагонів на станціях підходу та викладених у відомостях форми ГУ-46 та накопичувальній картці зауважень, які не підпадають під жоден з випадків звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, передбачених пунктом 16 Правил користування вагонами та контейнерами. Письмові зауваження представників відповідача, викладені ними при підписанні відомостей плати за користування вагонами та накопичувальної картки, не свідчать самі по собі, без підтвердження належними та допустимими доказами викладених в цих зауваженнях обставин, про недоведеність позивачем позовних вимог.

Щодо правомірності нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, суд зазначає наступне.

Збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, визначеним п.2 Розділу III Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого Наказом Мінтрансзв`язку України від 26.03.2009 № 317.

Пунктом 2.1 п.2 Тарифного керівництва № 1 передбачено окремі ставки збору:

- при зберігання вантажів у вагонах - 4,0грн за одну тонну;

- за зберігання рухомого складу на своїх осях - 5,9грн за добу.

У всіх випадках неповна доба зберігання вантажів округляється до повної.

Згідно абзацу 3 пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника.

Номери актів (акти виступають в якості документальних підстав матеріальної відповідальності вантажовласника), на підставі яких розраховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу, зазначено відповідно в графі 14 кожної відомості форми ГУ-46 та в графі "найменування та номер документа" накопичувальної картки форми ФДУ-92.

В даному випадку, в межах справи, що розглядається, документальними підставами вимог про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є акт форми ГУ-23 № 80 від 15.04.2019, складений на підставі наказу №894.

Аналогічну правову позицію містить постанова Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 904/5461/18, від 25.02.2020 у справі № 904/2669/19.

Таким чином, спірну суму плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу позивачем розраховано на підставі норм чинного законодавства з урахуванням фактичних обставин затримки спірних вагонів.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/4876/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 05.08.2020.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв