ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1359/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Дегтяра Андрія Григорійовича, с. Дробишеве
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій", смт. Васищеве
про стягнення коштів в розмірі 331518,93 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Дегтяр А.Г. (особисто),

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Дегтяр Андрій Григорійович, с. Дробишеве, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій", смт. Васищеве, про стягнення заборгованості за договором поставки № 0025СК від 11.09.2019 в загальному розмірі 331518,93 грн., підставою нарахування якої стало порушення відповідачем умов даного договору, в частині вчасної та в повному обсязі сплати за поставлений товар. Також просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою господарського суду від 19.05.2020 призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 09.06.2020 о 12:30 год.

Ухвалою господарського суду від 01.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/1359/20 до судового розгляду по суті на 15.07.2020 о 10:45 год.

У судовому засіданні 22.07.2020 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача правом на участь у судовому розгляді не скористався, у судові засідання, під час проведення підготовчого провадження, а також у судове засідання 15.07.2020 з розгляду справи по суті не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов, у строки, визначені ухвалою суду від 19.05.2020, суду не надав, заборгованість не спростував. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Матеріали справи містять поштові повідомлення про отримання представником відповідача ухвал суду про відкриття провадження у справі та про виклик у судові засідання.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, згідно ч.9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Присутній у судовому засіданні позивач погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до матеріалів справи, у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.07.2020, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне.

11 вересня 2019 року між Фізичною особою-підприємцем Дегтярем Андрієм Григорійовичем (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Васищевський завод рослинних олій» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 0025СК (договір), згідно п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату продукції - соняшник врожаю 2019 року, в порядку і на умовах цього договору.

Загальна сума договору складається з сум окремих партій продукції, визначених у додатках (специфікаціях) до даного договору, згідно з якими була поставлена продукція, протягом дії даного договору. Обсяг кожної партії продукції згідно даного договору визначається у специфікаціях до даного договору. Ціна за одну тону продукції визначається у специфікаціях до даного договору (п. 2.1., 2.2., 2.3. договору).

Відповідно до специфікації №2 до договору, покупець перераховує на розрахунковий рахунок постачальника оплату у розмірі 80% від загального обсягу продукції протягом семи банківських днів, з моменту поставки продукції на склад покупця. Залишок коштів 20% покупець перераховує протягом п`яти банківських днів з дати реєстрації податкової накладної та надання покупцем всіх оригіналів документів. Перехід права власності на продукцію від постачальника до покупця здійснюється в момент фактичної передачі продукції покупцю на складі покупця.

Згідно з п. 5.2.1. договору, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити продукцію згідно з умовами, визначеними у цьому договорі та специфікаціях до даного договору.

За прострочення оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочення від суми несвоєчасно сплаченої продукції (п. 6.2. договору).

Сума у розмірі 20 відсотків, від сплати якої покупець звільнений та/або яка підлягає сплаті продавцем згідно норм даного пункту договору, є відшкодуванням завданих збитків винною стороною (п. 6.8. договору).

Відповідно до п. 8.1. договору, термін його дії встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до 31 липня 2020 року, а в разі несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань - до повного виконання ними прийнятих на себе зобов`язань.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, відповідно до видаткових накладних № 14 від 16.09.2019, № 15 від 16.09.2019, № 16 від 16.10.2019 та № 17 від 17.10.2019 покупець отримав від постачальника продукцію покупцю на загальну суму 1664 024,46 грн.

Проте, в порушення умов договору, відповідачем була здійснена часткова оплата за отриману продукцію, в розмірі 1420000,00 грн., та станом, на час звернення позивача до господарського суду з даним позовом, має несплачену суму заборгованості за договором в сумі 244024,46 грн.

27.12.2019 та 18.03.2020 на адресу відповідача направлялись вимоги-претензії про сплату протягом 7 днів суми заборгованості за договором поставки в розмірі 244024,46 грн.

23.01.2020 покупцем на адресу позивача направлено відповідь на претензію, в якій відповідач зазначив про негативні чинники, як ринкового, так і технічного характеру, які стали причиною затримки у розрахунках за договором. Також відповідач не заперечував факт наявності заборгованості за договором поставки в розмірі 244024,46 грн. та гарантував її сплату протягом січня-лютого 2020 року.

Натомість, відповідач заборгованість в розмірі 244024,46 грн. добровільно не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних № 14 від 16.09.2019, № 15 від 16.09.2019, № 16 від 16.10.2019 та № 17 від 17.10.2019 покупець отримав від постачальника продукцію покупцю на загальну суму 1664024,46 грн. Проте, в порушення умов договору, відповідачем була здійснена часткова оплата за отриману продукцію, в розмірі 1420000,00 грн. та не надав суду доказів на підтвердження оплати суми боргу в розмірі 244024,46 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати товару за договором поставки від 11.09.2019.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором поставки від 11.09.2019 в сумі 244024,46 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача даної заборгованості за договору поставки належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем, а тому такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи порушення відповідачем умов договору поставки, щодо вчасної та в повному обсязі оплати за отриманий товар, позивач просить суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 29904,70 грн. та штраф в розмірі 48804,89 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як передбачено умовами договору, за прострочення оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен прострочення від суми несвоєчасно сплаченої продукції (п. 6.2. договору).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки від 11.09.2019, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 21.04.2020, складає 29904,70 грн.

Судом перевірено розрахунок суми пені за визначений позивачем період, та суд зазначає, що даний період прострочення відповідачем грошового зобов`язання, розрахований позивачем невірно, а тому вірною до стягнення є сума пені в розмірі 27885,65 грн. Сума пені в розмірі 2019,05 грн. - є надмірно заявленою, а тому задоволенню не підлягає.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, штраф (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 ст. 231 ГК України.

Підставою для нарахування відповідачеві суми штрафу в розмірі 48804,89 грн., позивач визначає п. 6.8. договору, відповідно до якого сума у розмірі 20 відсотків, від сплати якої покупець звільнений та/або яка підлягає сплаті продавцем згідно норм даного пункту договору, є відшкодуванням завданих збитків винною стороною.

Суд зауважує, що посилання позивача, як на підставу нарахування штрафу, на даний пункт договору, є помилковим, оскільки даним пунктом договору, сторони узгодили відшкодуванням завданих збитків винною стороною, понесення яких, під час розгляду даного спору, позивачем доведено не було.

Таким чином, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині нарахованої суми штрафу в розмірі 48804,89 грн., як такої, що не узгоджена сторонами під час укладення договору поставки від 11.09.2019.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 7320,73 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1464,15 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом перевірено розрахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, та зазначає, що вірним є розрахунок суми 3% річних в розмірі 4880,80 грн. В решті заявлених 3% річних сум відмовляє, як в безпідставно заявлених.

Сума інфляційних втрат також розрахована позивачем арифметично невірно, вірним є розрахунок інфляційних втрат в розмірі 5612,53 грн., натомість, оскільки позивачем заявлено до стягнення суму в розмірі 1464,15 грн., суд задовольняє суму інфляційних втрат в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 1464,15 грн.

Відповідно ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Дегтяра Андрія Григорійовича такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати в даній справі покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 165, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (62495, Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул. Овочева, 13, ) на користь Фізичної особи-підприємця Дегтяра Андрія Григорійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість за договором поставки від 11.09.2019, яка складається з: суми основної заборгованості в розмірі 244024,46 грн., пені в розмірі 27885,65 грн., індексу інфляції в розмірі 1464,15 грн., 3% річних в розмірі 4880,80 грн., та судовий збір в розмірі 4173,82 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Фізична особа-підприємець Дегтяр Андрій Григорійович ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" (62495, Харківська обл., Харківський район, смт. Васищеве, вул. Овочева, 13, ).

Повне рішення складено 03.08.2020.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1359/20