РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2020Справа № 910/547/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" (пров. Коломийський 17/31-А, прим. 451, м. Київ, 03022, )

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ул. Тверська, буд. 5, Київ, 03680, )

про стягнення 5 639 519,79 грн,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Василенко Л.М.

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 5 639 519,79 грн надлишково сплачених коштів за договором про надання послуг з випробування дослідних об`єктів № Л/В-18530п/НЮ від 22.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/547/20, підготовче засідання призначено на 19.02.2019.

13.02.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи позивача є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам виконання сторонами зобов`язань за укладеними договором та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також, щодо здійсненого позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку с3ми судових витрат на загальну суму 99 792, 80 грн позивач зазначає наступне. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн та витрати на відрядження (транспорті, добові) - 3 000, 00 грн не обґрунтовані, оскільки позивач на підтвердження витрат долучив до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 19.12.2019 та видатковий касовий ордер від 27.12.2019, який не підтверджує надходження коштів на рахунок адвоката, як самозайнятої особи.

В підготовчому засіданні 19.02.2019 судом оголошено перерву до 11.03.2020.

10.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення та клопотання про колегіальний розгляд справи, мотивоване тим, що перелік послуг, згідно якого було здійснено розрахунок їх вартості є значним та складним для порівняння з переліком фактично наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про колегіальний розгляд справи №910/547/20 відмовлено; в судовому засіданні оголошено перерву на 18.03.2020.

16.03.2020 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2020 підготовче засідання призначено на 08.04.2020.

Ухвалою господарського суду від 30.03.2020 призначено підготовче засідання у даній справі на 06.05.2020.

06.04.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Листом від 27.04.2020 повідомлено сторонам, що судове засідання у справі, призначене на період дії карантину, тому запропоновано, у зв`язку з протиепідемічними заходами розгляд справи здійснювати за поданими письмовими документами без явки і участі представників (за їх відсутності) сторін в засіданнях; запропоновано сторонам у справі направити клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

29.04.2020 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211. Зокрема, на виконання доручення Президента України та рішення Державної комісії з питань ТЕБ і НС Кабінет Міністрів України прийняв рішення щодо обмеження пасажирських перевезень на території України для запобігання поширенню коронавірусної інфекції.

З метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, та на виконання розпорядження Голови Вищої ради правосуддя від 13 березня 2020 року № 11/0/2-20 "Про додаткові заходи із попередження респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19", судові засідання Господарського суду міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., призначені на 06.05.2020, знято з розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2020 розгляд справи призначено на 03.06.2020.

01.06.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю участі у судовому засіданні представника АТ "Укрзалізниця" зважаючи на Постанову Кабінету Міністрів України щодо обмеження пасажирських перевезень на території України, якою встановлено з 18.03.2020 заборону залізничних, авіа та автобусних міжміських та міжобласних пасажирських перевезень.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання відповідача та подав суду клопотання про долучення посадочних документів до матеріалів справи.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхиляє, у зв`язку з тим, що відповідачем не наведено об`єктивних причин неможливості прибути у судове засідання. Крім того, суд зазначає, що зважаючи на третій етап пом`якшення карантинних заходів в Україні, з 01.06.2020 відновлено рух залізничного транспорту, міжміські автобусні перевезення, у зв`язку з чим позивачем було забезпечено явку представника у судове засідання 03.06.2020. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач не позбавлений права направити всі необхідні докази в обґрунтування своїх заперечень засобами поштового або електронного зв`язку.

Представник відповідача участь свого представника у засідання суду 03.06.2020 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

У підготовчому судовому засіданні 03.06.2020 присутнім представником позивача надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.06.2020.

17.06.2020 через відділ діловодства відповідачем подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2020 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

В судовому засіданні 24.06.2020 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 відкладено судове засідання на 15.07.2020.

09.07.2020 через відділ діловодства відповідачем подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2020 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

У судовому засіданні 15.07.2020 відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду від 15.07.2020 відкладено судове засідання на 15.07.2020.

27.07.2020 через відділ діловодства відповідачем подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

У судовому засіданні 05.08.2020 відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Частиною 3 статті 197 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року у справі № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року (в редакції на момент ухвалення рішення) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 траня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

05.08.2020 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оглянувши оригінали документів, копії яких долучено до матеріалів справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "ТРАНСВАГОНСЕРВІС" (далі - замовник, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - відповідач, виконавець) було укладено договір про надання послуг з випробування дослідних об`єктів №Л/В-18530п/НЮ від 22.11.2018 року.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику послуги з забезпечення умов для проведення ходових динамічних в порожньому та завантаженому станах випробувань дослідних об`єктів - вагона моделі 14-9068 для перевезення контейнера HI- STAR 190 (зав. №001) та транспортера залізничного моделі 14-9062 для контейнера HI-TRAC 190 (зав. №001), виготовлених AT "Даугавпілський локомотиворемонтний завод" (надалі послуги), а замовник зобов`язався здійснити оплату наданих послуг.

Відповідно до п.1.2 та п.3.1 договору, виконавець надавав послуги з залученням виробничих структурних підрозділів регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"" у період листопад-грудень 2018 року.

Згідно з п. 4.1. договору вартість послуг за цим договором визначається відповідно до вартості фактично понесених витрат виконавця при надані послуг.

Сторони у п.4.2 Договору узгодили орієнтовну суму договору у розмірі 1 000 000,00 грн.

Пунктом 10.1. договору передбачено, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 11.1. договору даний договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє до 01.02.2019 року, в частині виконання взаємних зобов`язань - до їх повного виконання.

На виконання умов договору позивачем здійснено попередню оплату в розмірі 500 000,00 грн, яка становить 50% від орієнтовної суми договору, визначеної у п.4.2 договору, що підтверджується платіжними дорученнями №488 і №489 від 27.11.2018, №494 від 28.11.2018, №497 від 29.11.2018, №500 від 30.11.2018.

30.11.2018 для підтвердження надання послуг, сторонами підписано Акт наданих послуг №1 за договором №Л/В-185320 п/НЮ від 22.11.2018 на суму 236 437,73 грн.

Тобто, у 2018 році відповідач надав позивачу послуги на загальну суму 236 437,73 грн, а позивач здійснив попередню оплату за послуги у розмірі 500 000,00 грн.

На прохання позивача (лист №В0612/320 від 06.12.2018 р.), відповідач 07.12.2018 повернув на розрахунковий рахунок позивача надлишково сплачені грошові кошти у сумі 263 562, 27 грн.

Листом №В1001/8 від 10.01.2019 та з листом №В1802/45 від 18.02.2019 позивач звернувся доповідача з проханням внести зміни в договір про надання послуг з випробування дослідних об`єктів №Л/В-18530п/НЮ від 22.11.2018 в частині збільшення обсягу послуг, суми договору та продовження строку його дії.

В результаті досягнутих сторонами домовленостей, до договору про надання послуг з випробування дослідних об`єктів №Л/В-18530п/НЮ від 22.11.2018 було внесено зміни і доповнення, викладені у додатковій угоді №1 від 28.01.2019 та додатковій угоді №2 від 08.04.2019, а саме:

- орієнтовну суму договору було збільшено до 9 783 010,49 грн. (п.4.2);

- визначено орієнтовну вартість кожного етапу надання послуг (п.4.3);

- строк дії договору було подовжено до 31.12.2019 року (п.11.1).

Відповідно до п.4.3. додаткової угоди №1 від 28.01.2019 та додаткової угоди №2 від 08.04.2019, за кожен етап надання послуг замовник протягом 5-ти банківських днів з дати виписки рахунку здійснює попередню оплату в розмірі 50% планової вартості послуг, розрахунок якої виконавець здійснює відповідно до заявленого замовником обсягу послуг.

Протягом 2019 року відповідачем надано позивачу рахунки для здійснення попередньої оплати, виходячи з орієнтовної вартості кожного етапу надання послуг, на загальну суму 9 546 573,00 грн, а саме:

- рахунок №1/002 від 28.05.2019 року на суму 1 317 964,12 грн (послуги з забезпечення умов для проведення ходових динамічних випробувань у завантаженому режимі дослідних об`єктів);

- рахунок №2/002 від 28.05.2019 року на суму 1 317 792,70 грн. (послуги з забезпечення умов для проведення ходових випробувань на міцність у завантаженому режимі дослідних об`єктів);

- рахунок №3/002 від 11.06.2019 року на суму 370 149,02 грн (послуги з забезпечення умов для проведення ходових гальмівних випробувань дослідного вагона);

- рахунок №4/002 від 11.06.2019 року на суму 369 066,37 грн (послуги з забезпечення умов для проведення ходових гальмівних випробувань дослідного транспортера залізничного);

- рахунок №5/002 від 19.06.2019 року на суму 6 171 600,55 грн (послуги з забезпечення умов для проведення випробування з впливу на колію дослідних об`єктів).

На виконання вимог договору, позивач на підставі виставлених відповідачем рахунків здійснив оплату авансових платежів на розрахунковий рахунок регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на загальну суму 7 100 000,00 грн, а саме:

- платіжне доручення №281 від 29.05.2019 на суму 850 000,00 грн;

- платіжне доручення №282 від 29.05.2019 на суму 850 000,00 грн;

- платіжне доручення №338 від 18.06.2019 на суму 200 000,00 грн;

- платіжне доручення №339 від 18.06.2019 на суму 200 000,00 грн;

- платіжне доручення №355 від 25.06.2019 на суму 2 300 000,00 грн;

- платіжне доручення №357 від 26.06.2019 на суму 2 700 000,00 грн.

На підтвердження завершення кожного етапу надання послуг, сторонами було підписано акти наданих послуг на загальну суму 1 460 480,21 грн, а саме:

- Акт №1 від 30.06.2019 на суму 132 754,07 грн (послуги з забезпечення умов для проведення ходових динамічних випробувань у завантаженому режимі дослідних об`єктів);

- Акт №2 від 30.06.2019 на суму 119 110,45 грн (послуги з забезпечення умов для проведення ходових випробувань на міцність у завантаженому режимі дослідних об`єктів);

- Акт №3 від 30.06.2019 на суму 116 406,25 грн (послуги з забезпечення умов для проведення ходових гальмівних випробувань дослідного вагона);

- Акт №4 від 30.06.2019 на суму 157 359,18 грн (послуги з забезпечення умов для проведення ходових гальмівних випробувань дослідного транспортера залізничного);

- Акт №5 від 30.06.2019 на суму 444 047,39 грн (послуги з забезпечення умов для проведення випробування з впливу на колію дослідних об`єктів);

- Акт №6 від 31.07.2019 на суму 490 802,87 грн (послуги з забезпечення умов для проведення випробування з впливу на колію дослідних об`єктів).

Отже, у 2019 році відповідач надав позивачу послуги на загальну суму 1 460 480, 21 грн, а позивач здійснив попередню оплату за дані послуги у розмірі 7 100 000, 00 грн.

Тобто, послуги були надані відповідачем у повному обсязі, але їх вартість виявилась значно меншою, ніж сторони передбачали при укладенні угоди про надання даних послуг.

Переплата за надані у 2019 році послуги становить 5 639 519,79 грн, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 22.11.2018 року по 31.08.2019 року, який був підписаний обома сторонами договору.

У зв`язку з закінченням випробувань дослідних об`єктів на магістральних коліях AT "Укрзалізниця", позивач неодноразово звертався до структурного підрозділу відповідача, який здійснював надання послуг та з яким були проведені розрахунки за договором, з проханням про повернення надлишково сплачених грошових коштів у сумі 5 639 519,79 грн. (лист №В2708/236 від 27.08.2019, лист№В0909/245 від 09.09.2019, лист №В3009/267 від 30.09.2019), але прохання позивача задоволено не було.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №В1110/282 від 11.10.2019 про повернення надлишково сплачених грошових коштів у розмірі 5 639 519,79 грн.

У відповідь на вищевказану претензію відповідач надав лист №НЗТ-10/5522 від 24.10.2019, у якому зазначив, що AT "Українська залізниця" відхиляє претензію позивача як безпідставну, а також тому, що термін дії договору на момент отримання претензії ще не завершився та умовами договору не визначений порядок повернення зайво сплачених грошових коштів.

Після відмови відповідача у задоволенні претензії про повернення надлишково сплачених грошових коштів у сумі 5 639 519,79 грн, листом №В1911/334 від 19.11.2019, позивач звернувся до відповідача з проханням укласти додаткову угоду до договору про надання послуг з випробування дослідних об`єктів №Л/В-18530п/НЮ від 22.11.2018 року, у якому пропонував визначити порядок повернення зайво сплачених грошових коштів та зменшити строк дії даного договору.

Відповідач відмовився вносити будь-які зміни у зазначений договір.

27.12.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №В2712/380, у якій вимагав повернення надлишково сплачених грошових коштів у розмірі 5 639 519,79 грн у продовж семи днів з моменту отримання даної претензії. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, претензію відповідач отримав 02.01.2020, докази чого наявні в матеріалах справи.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем його грошового зобов`язання по поверненню надлишково сплачених грошових коштів на рахунок позивача за його вимогою, у зв`язку з чим позивач вказує на існування у відповідача перед ним заборгованості у сумі 5 639 519,79 грн.

Доказів повернення відповідачем позивачу 5 639 519,79 грн переплати за договором відповідачем суду не надано, та викладеного позивачем в позовній заяві не спростовано.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 509 ЦК України)

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з положеннями статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом, послуги були надані відповідачем у повному обсязі, але їх вартість виявилась значно меншою, ніж сторони передбачали при укладенні угоди про надання даних послуг. Переплата за надані у 2019 році послуги становить 5 639 519,79 грн, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 22.11.2018 року по 31.08.2019 року. Таким чином, у позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що вимогу позивача про повернення грошових коштів в розмірі 5 639 519,79 грн відповідач отримав 02.01.2020.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, з огляду на приписи ст.ст. 693, 530 ЦК України у відповідача з моменту отримання вимоги позивача про повернення грошових коштів в розмірі 5 639 519,79 грн виникло зобов`язання по їх поверненню у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто у строк до 09.02.2020 включно, який виконаний відповідачем не був.

Доказів, які б підтверджували виконання відповідачем його зобов`язання по поверненню коштів передплати, матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що ненадання послуг останнім на всю суму, по якій було досягнуто домовленості не спричинена будь-якими діями відповідача чи неможливістю їх надання відповідачем, є виключно наслідком поведінки позивача, який у своїх листах №В0909/245 від 09.09.2019, № В3009/267 від 30.09.2019, повідомив, що заявки на надання послуг ним більше надаватись не будуть, судом визнаються помилковими, оскільки послуги були надані відповідачем в повному обсязі та вартість наданих послуг відповідачем виявились значно меншою, ніж сторони передбачали при укладенні угоди про надання послуг.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст. 193 ГК України).

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі розмірі 5 639 519,79 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Разом з цим, у позові позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000, 00 грн та витрати адвоката на відрядження (транспорті витрати, добові)

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Щодо доводів відповідача про те, що сума витрат з оплати послуг адвоката є завищеною, оскільки позивач на підтвердження витрат долучив до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 19.12.2019 та видатковий касовий ордер від 27.12.2019, який не підтверджує надходження коштів на рахунок адвоката, як самозайнятої особи, то суд вважає, що вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так як адвокат Василенко Л.М. є самозайнятою особою, то на неї не розповсюджується дія Постанови НБУ від 29.12.2017 р. №148 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" і тому надання нею позивачу корінця до приходного ордеру, який би підтверджував отримання грошових коштів, не є обов`язковим.

Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 19.12.2019, додаткову угоду № 1 від 19.12.2019 до договору про надання правової допомоги від 19.12.2019 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4113.

Для підтвердження здійсненої позивачем оплати послуг адвоката надано видатковий касовий ордер №12 від 27.12.2019, оформлений у відповідності до Постанови НБУ від 29.12.2017 р. №148 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні".

Також, 11.03.2020,16.03.2020, 03.06.2020, 24.06.2020, 15.07.2020 та 05.08.2020 позивачем долучались до матеріалів справи докази транспортних витрат адвоката на загальну суму 12 002, 19 грн, зокрема:

- посадочний документ 000В40А8- DD78-FE33-0001 - 479,18 грн;

- посадочний документ 000В40А8- 5DB8-FE40-0001 - 716,89 грн;

- посадочний документ 000В40СЗ- AD56-A98F-0001 - 508,68 грн;

- посадочний документ 000В40СЗ- 0DF6-ABAF-0001 - 797,86 грн;

- посадочний документ 000B40D7- 9EF9-5037-0001 - 508,68 грн;

- посадочний документ 000B40D7- 2FF9-51F9-0001 - 382,50 грн;

- посадочний документ 000B4125- 21EBD-3462-0001 - 1275, 70 грн;

- посадочний документ 000B4125- 8FED-3467-0001 - 875, 15 грн;

- посадочний документ 000B4138- CDB3-BD59-0001 - 1 275,70 грн;

- посадочний документ 000B4138- EEB3-BDC0-0001 - 880, 15 грн;

- посадочний документ 000B4150- FCB3-9048-0001 - 1 275,70 грн;

- посадочний документ 000B4150- FFB3-9055-0001 - 875, 15 грн;

- посадочний документ 000B4162- DEB4-55DF-0001 - 875, 15 грн;

- посадочний документ 000B4150- DEB4-55D8-0001 - 1275, 70 грн;

Так, відповідно до п. 4.4. договору надання правової допомоги від 19.12.2019, підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката або внесенню готівкою в касу адвоката.

Враховуючи наведене, зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу, приймаючи до уваги, що відповідачем не було доведено неспівмірності таких витрат, господарський суд вважає за необхідне покласти на відповідача, з неправильних дій якого виник даний спір, понесені позивачем витрати на професійну правову допомогу в сумі 24 002, 19 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-240, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ул. Тверська, буд. 5, Київ, 03680, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Трансвагонсервіс" (пров. Коломийський 17/31-А, прим. 451, м. Київ, 03022, ) 5 639 519 (п`ять мільйонів шістсот тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн 79 коп. основної заборгованості, судових витрат в розмірі 24 002 (двадцять чотири тисячі дві) грн 19 коп та судовий збір в розмірі 84 592 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн 80 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 06.08.2020

Суддя І.О. Андреїшина