УХВАЛА

м. Київ

05.08.2020Справа № 910/11151/20

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛАГМАН СІФУД"

про забезпечення позову

у справі № 910/11151/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ФЛАГМАН СІФУД"

до Товариства з обмежено відповідальністю "ГІППО"

про стягнення 2 735 736,37 грн

без виклику представників сторін,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмежено відповідальністю "ФЛАГМАН СІФУД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмежено відповідальністю "ГІППО" про стягнення 2 735 736,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки №140119-06/1г від 14.01.2019 щодо оплати поставленого товару, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в сумі 2 735 736,37 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 03.09.2020.

05.08.2020 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО" у межах суми стягнення - 2 776 772,42 грн, яка складається з суми заборгованості та судового збору і знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "ГІППО", зокрема: рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ "Глобус" МФО 380526; на рахунку № НОМЕР_2 в Волинському обласному управлінні АТ "Ощадбанк" МФО303398; на рахунку № НОМЕР_3 в Волинському обласному управлінні АТ "Ощадбанк" в МФО 303398, а також на будь-яких рахунках у будь-яких банківських або фінансових установах, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем при виконанні ухвали.

Заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову мотивована фактом наявності значного масиву господарських спорів, в яких ТОВ "ГІППО" виступає відповідачем, що свідчить про системне невиконання Товариством своїх зобов`язань перед контрагентами; наявністю інформації щодо великого обсягу податкової заборгованості ТОВ "ГІППО", що підтверджено інформацією з офіційного сайту Державної фіскальної служби України. Крім того, позивач посилається на відсутність у ТОВ "ГІППО" рухомого та нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, а також оприлюдненої в мережі Інтернет інформації щодо закриття певної кількості магазинів, які відносяться до мережі «ГІППО», що ставить під загрозу можливість виконання рішення суду в майбутньому.

Отже, посилаючись на вказані обставини, позивач зазначає, що накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на перелічених позивачем банківських рахунках відповідача, є єдиним процесуальним заходом, який в майбутньому зможе забезпечити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Розглянувши заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛАГМАН СІФУД" про забезпечення позову та проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Положеннями частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду та реалізації кожним права на судовий захист.

Заява про забезпечення позову, є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 76-79. ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зазначеним у заяві позивача, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

А також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та додані до заяви про забезпечення позову докази, судом встановлено обґрунтованість посилань позивача у справі на факт наявності великої кількості судових спорів про стягнення грошових коштів, відповідачем у яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІППО». Вказана обставина підтверджена доданою позивачем до заяви про вжиття запобіжних заходів роздруківкою процесуальних документів (у тому числі процесуальних судових) із сайту "Судова влада України", Єдиного державного реєстру судових рішень, сайту Державної фіскальної служби України, роздруківкою реєстру виконавчих проваджень щодо відповідача, інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При вирішенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову судом враховується те, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З урахуванням наведених вище обставин, а також того, що предмет спору (стягнення грошових коштів) відповідає обраному позивачем способу забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позову), суд доходить висновку про обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку. Позивачем належними та допустимими доказами обґрунтовано дійсну можливість утруднення чи неможливість виконання рішення в майбутньому, у разі задоволення позовних вимог.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

Враховуючи наявну можливість здійснити відповідачем розпорядчі дії щодо грошових коштів позивача на користь третіх осіб, оскільки сума позову є досить значною для позивача, є підстави вважати, що при невжитті заходів забезпечення позову виконання рішення буде ускладнено.

Разом з цим до зави про вжиття заходів забезпечення позову позивачем не додано документального підтвердження належності саме ТОВ «ГІППО» зазначених у заяві рахунків у банківських установах. Відсутні відповідні довідки банківських установ або інші документи, що ідентифікують зазначені у прохальній частині заяви про забезпечення позову банківські рахунки як належні саме відповідачеві. У даному випадку судом враховується наявність у державних або приватних виконавців наданих Законом України "Про виконавче провадження" повноважень щодо самостійного встановлення рахунків боржників за виконавчими провадженнями.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, приймаючи до уваги, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» у межах суми стягнення - 2 776 772,42 грн, спрямований на ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відтак заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» у межах суми стягнення - 2 776772,42 грн, які знаходяться на усіх банківських рахунках відповідача до вирішення спору у справі № 910/11151/20 по суті та набрання рішенням у вказаній справі законної сили.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Відповідно частині 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛАГМАН СІФУД" задовольнити частково.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (код 32650231, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33, м. Київ, 01042) у межах суми стягнення - 2 776 772 грн 42 коп., які знаходяться на усіх банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (ідентифікаційний код 32650231, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33, м. Київ, 01042).

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛАГМАН СІФУД" (код 39369112, вул. Професора Підвисоцького, буд. 6-В, м. Київ, 01103).

Боржник: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІППО» (код 32650231, пров. Новопечерський, буд. 19/3, корпус 2, каб. 33, м. Київ, 01042).

4. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 05.08.2020, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 05.08.2023.

5. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" має статус виконавчого документа.

6. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Артем Ігорович Привалов