УХВАЛА

м. Київ

04.08.2020Справа № 910/11361/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Денисевича А.Ю., розглянувши матеріали справи

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія»

на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича у справі №910/11361/17

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія»

третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участі представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Краснов І.В. (уповноважений представник);

(скаржника)

від третьої особи - Перетятько С.М. (уповноважений представник);

від ДВС - Щекун О.А. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі №910/11361/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2018 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2019, позов задоволено.

22.12.2018 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

15.07.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» надійшла скарга на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича, в якій скаржник просить визнати дії державного виконавця в межах виконавчого провадження №58975687, стосовно оцінки нерухомого майна ТОВ "Станіславська торгова компанія" неправомірними та зобов`язати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень ДДВС Міністерства юстиції України провести нову оцінку щ визначення ринкової вартості нерухомого майна скаржника.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/7778 від 15.07.2020 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи у зв`язку з відпусткою судді Літвінової М.Є.

15.07.2020 за наслідками проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №910/11361/17 була передана на розгляд судді Маринченко Я.В.

За приписами ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.1 ст.342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 28.07.2020.

Представник позивача в судовому засіданні 28.07.2020 заперечив проти задоволення скарги.

В судовому засіданні 28.07.2020 представником відповідача (скаржника) було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату.

Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, разом з тим, 28.07.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду скарги.

В судовому засіданні 28.07.2020, враховуючи подане виконавчою службою та представником скаржника клопотання про відкладення розгляду скарги, суд протокольно ухвалив відкласти розгляд даної скарги на 04.08.2020.

04.08.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Національного банку України надійшли письмові заперечення на скаргу у яких стягувач зазначив, що скаржником у поданій до суду скарзі не зазначено які саме його права порушені діями державного виконавця, також вказав, що оскаржувані дії державного виконавця не суперечили вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення скарги.

04.08.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції надійшли письмові пояснення з приводу розглядуваної скарги у яких виконавець зазначив про необґрунтованість та безпідставність поданої скарги.

Представник позивача (стягувача) в судовому засіданні 04.08.2020 заперечив проти задоволення скарги.

Представник відповідача (боржника) в судовому засіданні 04.08.2020 подав клопотання про відкладення розгляду скарги посилаючись на те, що останній є новим представником скаржника та необізнаний з обставинами скарги, у зв`язку з чим йому потрібен час для ознайомлення з матеріалами справи.

Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник ВДВС в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги в повному обсязі.

Так, розглянувши в судовому засіданні подане представником скаржника клопотання про відкладення розгляду скарги суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Приписами частини 1 статті 342 Господарського процесуального кодексу України встановлено десятиденний строк для розгляду скарги на дії державного або приватного виконавця. Вказаний строк є присічним.

Суд зазначає, що приписами чинного законодавства саме на скаржника покладено обов`язок забезпечення представництва інтересів останнього в судовому засіданні. В той же час, сам лише факт зміни представника безпосередньо перед судовим засіданням не може бути підставою для відкладення розгляду скарги з огляду на встановлений чинним законодавством обов`язок сторін добросовісно користуватись наданими їм процесуальними правами. Окрім того, суд зауважує, що розгляд даної скарги вже відкладався, зокрема і за клопотанням представника скаржника, яке було заявлено в минулому судовому засіданні.

На підставі викладеного, з метою недопущення затягування процесуальних строків розгляду даної скарги, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні вказаного клопотання представника скаржника.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Звертаючись із розглядуваною скаргою скаржник стверджує, що 03.07.2020 останній отримав від Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича повідомлення про оцінку арештованого майна №58975687/20.1/4 від 23.06.2020, утім скаржник не погоджується із зазначеною оцінкою зазначаючи про те, що державним виконавцем було допущено численні та грубі порушення вимог норм чинного законодавства, зокрема зазначає, що:

- за даними виконавця Звіт про оцінку майна складено 29.05.2020, проте державний виконавець в порушення вимог Закону повідомив боржника про вартість майна через місяць після складання звіту;

- у повідомленні виконавця не вказано хто саме проводив оцінку та складав відповідний звіт;

- скаржнику не було надано копії звіту про оцінку майна, висновку про вартість майна, чи копії або витягу будь-якої документації, що свідчить про проведену оцінку майна та визначення його вартості.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 зазначеної статті Закону, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В частинах 1, 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов`язки виконавців. Так, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частинами 1-3 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому ст. 57 цього Закону.

Згідно з ст. 57 Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

В той же час, згідно з частинами 1, 4, 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження. Боржник зобов`язаний, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Так, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії.

В той же час, скаржником не надано жодних копій документів, що стосуються здійснення оскаржуваного виконавчого провадження та підтверджували б доводи скаржника.

Окрім того, твердження скаржника стосовно що за даними виконавця Звіт про оцінку майна складено 29.05.2020, проте державний виконавець в порушення вимог Закону повідомив боржника про вартість майна через місяць після складання звіту спростовуються поданими державним виконавцем доказами, зокрема зазначений Звіт було отримано Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 23.06.2020 про що свідчить відповідний штемпель вхідної кореспонденції Відділу.

Також стосовно доводів скаржника щодо ненаправлення державним виконавцем копії звіту на адресу боржника суд зазначає, що приписами Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Таким чином, Законом не встановлено обов`язку державного виконавця направляти на адресу боржника копії звіту про оцінку вартості майна, в той же час, боржник, як учасник виконавчого провадження не позбавлений права ознайомлюватись із матеріалами виконавчого провадження.

Крім того, щодо незаконних, на думку скаржника, дій державного виконавця, які полягають у проведенні оцінки нерухомого майна, суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 скаргу Національного банку задоволено в повному обсязі. Зобов`язано посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту - державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити виконавчі дії у виконавчому провадженні №58975687 направлені на визначення дійсної ринкової вартості адміністративних та складських приміщень, загальною площею 523,6 кв. м що знаходяться за адресою: Івано - Франківська область, м. Івано - Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4. Вказана ухвала набрала законної сили і є обов`язковою до виконання.

З огляду на викладене, суд зазначає, що доводи скаржника не підтверджуються належними та допустимими доказами. Скаржником не доведено, що державним виконавцем, при здійсненні виконавчого провадження, вчинялись дії, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Суд зазначає, що обов`язок доказування обставин на які посилається скаржник, відповідно до вимог чинного законодавства покладено саме на скаржника, судом не можуть бути прийняті до уваги самі лише посилання скаржника на можливе порушення державним виконавцем його прав, які не підтверджуються належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича у справі №910/11361/17.

Керуючись ч.2 ст.232, 233, 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» на дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича у справі №910/11361/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в передбаченому законом порядку.

Дата підписання: 05.08.2020.

Суддя Я.В. Маринченко