ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1112/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області, місто Харків,

до Державного підприємства «Гутянське лісове господарство», селище міського типу Гути,

про стягнення 19 617,73 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна екологічна інспекція у Харківській області, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства «Гутянське лісове господарство», про стягнення шкоди заподіяній державі, внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 19 617,73 грн.

27 квітня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у справі № 922/1112/20. Розгляд справи № 922/1112/20 ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Крім того, встановлено, зокрема, відповідачу, згідно статті 251 ГПК України, п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали суду для подання відзиву на позов.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, ухвалу про відкриття провадження у справ отримав 02 травня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому, суд зауважує, що строк на подання відзиву на позовну заяву в справах спрощеного позовного провадження встановлений законом та становить 15 днів з моменту отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі, отже по даній справі відповідач мав граничний строк на надання до суду заяви по суті справи до 18 травня 2020 року, але з врахуванням попередньої редакції розділу Х ГПК України такий строк був пов`язаний із закінченням карантинних заходів. Водночас, на даний час діє редакція Розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, за якою процесуальні строки закінчуються 06 серпня 2020 року. Станом на дату постановлення рішення у даній справі відповідачем в межах зазначених строків або з відповідним клопотанням на його поновлення відзив не подано.

Згідно статті 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Державною екологічною інспекцією у Харківської області (далі по тексту Інспекція, позивач у справі) на підставі статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 4,5,7 Закону України «про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, наказу від 04 лютого 2020 року за № 143/11-02, проведено у період з 06 лютого 2020 року по 19 лютого 2020 року планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у господарській діяльності Державного підприємства «Гутянське лісове господарство».

За результатами вказаної перевірки позивачем складено Акт проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 143/11-02/06-06 від 19 лютого 2020 року, який отримано т.в.о. директора Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» Заровним Ю.М.

Так, актом перевірки встановлено, що санітарні вимоги до проведення рубок та використання лісових ресурсів, встановлених пунктом 42 Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 липня 1995 року № 55 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 756) у Володимирівському лісництві в кварталі 145 виділу 4 при проедені ВСР - 2019 згідно ЛК № 002886 від 29 липня 2019 року було здійснено вирубку дерева у суміжному виділі (виділ 3), тобто за межами ділянки відведеної для користування у 2019 року та як наслідок рубка є незаконною.

За наслідками виявленого порушення, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківської області, за участю працівників Державного підприємства «Гутянське лісове господарство», складено відомість переліку пнів зрубаних дерев від 11 лютого 2020 року, у якій зазначено стан та діаметр пня незаконно зрубаного дерева.

У зв`язку із виявленими повішеннями Інспекцією на підставі «Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 20108 року № 665, здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконного знесення дерева, в розмірі 19 617,73 грн.

З метою добровільного відшкодування вказаної суми шкоди, позивачем надіслано на адресу відповідача претензію № 17 від 20 лютого 2020 року, однак останнім не було здійснено активних дій, покликаних на добровільне відшкодування шкоди у розмірі 19 617,73 грн., у зв`язку з чим Інспекція була змушена звернутись до суду з метою захисту порушених прав і законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

У відповідності до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно із статтею 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

До компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів (ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011, Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Також, відповідно до вимог статті 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Отже, позивач в межах визначених чинним законодавством, з урахуванням переліку посадових обов`язків, які покладені в основу діяльності Державної екологічної інспекції у Харківській області, здійснив планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у господарській діяльності Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» в період з 06 лютого 2020 року по 19 лютого 2020 року.

Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

Частиною 2 статті 19 Лісового кодексу України визначено, що постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63 Лісового кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до пункту 5 статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Як видно з матеріалів справи, предметом діяльності підприємства-відповідача є, зокрема, лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві (код КВЕД 02.10), лісозаготівлі (код КВЕД 02.20) та надання допоміжних послуг у лісовому господарстві (основний) (код КВЕД 02.40).

За результатами планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, позивачем складено Акт проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 143/11-02/06-06 від 19 лютого 2020 року, який отримано т.в.о. директора Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» Заровним Ю.М.

За актом встановлено, що санітарні вимоги до проведення рубок та використання лісових ресурсів, встановлених пунктом 42 Санітарних правил в лісах України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 липня 1995 року № 55 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 756) у Володимирівському лісництві в кварталі 145 виділу 4 при проедені ВСР - 2019 згідно ЛК № 002886 від 29 липня 2019 року було здійснено вирубку дерева у суміжному виділі (виділ 3), тобто за межами ділянки відведеної для користування у 2019 року та як наслідок рубка є незаконною.

З викладених обставин слідує, що відповідач, допустивши незаконну вирубку лісу, порушив вимоги пункту 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України, оскільки не виконав свого обов`язку здійснювати охорону лісів від незаконних рубок.

У відповідності до положень статей 68, 69 Закону України „Про охорону навколишнього природного середовища порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є:

а) протиправна поведінка особи,

б) настання шкоди,

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою,

г) вина завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

За відсутності хоча б одного із зазначених елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

З огляду на наведене, предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Виходячи зі змісту абзацу 2 частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

На виконання положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України, частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, статті 614 Цивільного кодексу України підприємство-відповідача не надало жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним дій, спрямованих на збереження та охорону лісів з метою недопущення самовільної рубки лісу. Причинний зв`язок між вчиненим порушенням та заподіяною шкодою полягає у тому, що внаслідок рубки дерева поза межами ділянки відведеної для користування у 2019 році, було заподіяно шкоду лісовим ресурсам.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, здійснюється згідно з Таксами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23 липня 2008 року.

Як вбачається зі змісту Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до припинення ступеня росту (додаток № 1 до постанови КМУ від 23 липня 2008 року за № 665) шкода завдана навколишньому природному середовищу визначається за кожне дерево, вирубане або пошкоджене до припинення росту, виходячи з діаметру дерева у корі біля шийки кореня як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра. При цьому, приміткою 4 вказаних Такс встановлено, що замір діаметра пня, який зрізаний нижче шийки кореня (урівень із землею або утоплений у землю), здійснюється за фактичним зрізом.

З наведеного слідує, що вимірювання діаметру зрубаних дерев має суттєве значення у подібних відносинах.

У відповідності до пункту 1.2 та 6.1 роз`яснень Вищого господарського суду України від 27 червня 2001 року № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення цього законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення.

Зазначене зафіксовано в акті Державної екологічної інспекції у Харківській області №143/11-02/06-06 від 19 лютого 2020 року до якого також долучено відомість переліку пнів (зрубаних дерев), яка містить інформацію про вид незаконно зрубаних дерев, діаметри пнів в місці знесення (у корені) і встановлено категорію придатності дерев. Заміри пнів проводилися посадовою особою інспекції рулеткою вимірювальною металевою Р 20 УЗК зав. № 100135, що відображено в даному акті перевірки (а.с.34, том 1).

Отже, в акті перевірки відображено дані, яким чином (зокрема із застосуванням яких вимірювальних засобів) проводились заміри пнів, а також вид незаконно зрубаних дерев, діаметри пнів в місці знесення (у корені) і встановлено категорію придатності дерев.

Мотиви щодо неналежного оформлення акту та відсутності у ньому інформації можуть враховуватися судом у випадку визнання недійсним акту у встановленому порядку.

Разом з тим, акт перевірки є чинним, у встановленому порядку не оскаржувався, а тому є належним та допустим доказом в розумінні статей 76 та 77 ГПК України , в якому зафіксовано відповідні дані.

Розрахунок заподіяної державі шкоди, внаслідок незаконного знесення лісу, проведено позивачем на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 665 від 23 липня 2008 року, додаток №1; відомостей переліку пнів (зрубаних дерев), що є додатком до акті Державної екологічної інспекції у Харківській області №143/11-02/06-06 від 19 лютого 2020 року та становить 19 617,73 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок суми збитків у розмірі 19 617,73 грн. та встановлено, що останній проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665, яка поширює свою дію на відповідача, як на особу, що порушила свій обов`язок щодо охорони лісу.

Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем належними, допустимими, вірогідними та достатніми у своїй сукупності доказами доведена суду наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для відшкодування збитків, у зв`язку з чим задовольняє в повному обсязі позовні вимоги, та стягує з відповідача суму шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 19 617,73 грн.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, пунктом 2 частини 1 статті 129, статтями 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252, розділом Х Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» (62131, Харківська область, Богодухівський район, селище міського типу Гути, вулиця Первухнівська, будинок 49, ідентифікаційний код юридичної особи 00993082) на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області (61166, м. Харків, вулиця Бакуліна, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 37999518) заборгованість в розмірі 19 617,73 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 2 102 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "12" серпня 2020 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1112/20