ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

12.08.2020м. Дніпро№ 904/4236/20

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Рудь І.А., розглянувши заяву:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Іпотечно-будівельний центр "Київ Наш", м. Київ

боржник: Товариства з обмеженою відповідальністю "Селінг Плюс", м. Дніпро

про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 04.08.2020 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Іпотечно-будівельний центр "Київ Наш" про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Селінг Плюс" заборгованості за поставлений товар в сумі 200 000 грн. 00 коп. за договором поставки товару/обладнання від 09.06.2020 № 122.

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас, розглянувши заяву та подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Іпотечно-будівельний центр "Київ Наш" докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Пунктами 4 та 5 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до приписів ч. 2, 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно із ч. 4 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

За приписами п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч зазначеним вимогам, заявником до поданої заяви надані копії документів, які взагалі не завірені, у зв`язку із чим не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

Отже, заяву подано з порушеннями вимог п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

З приписами ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Іпотечно-будівельний центр "Київ Наш" про видачу судового наказу не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Крім того, відмова судом у видачі судового наказу не позбавляє позивача права звернутися до суду у позовному провадженні до відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Іпотечно-будівельний центр "Київ Наш" у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Селінг Плюс" заборгованості за поставлений товар в сумі 200 000 грн. 00 коп. за договором поставки товару/обладнання від 09.06.2020 № 122 повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 12.08.2020.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.А. Рудь