ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"24" липня 2020 р. м. Київ
Справа № 911/568/20
Господарський суд Київської області у складі:
судді Ейвазової А.Р.,
за участі секретаря судового засідання Абраменко М.К., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" про визнання укладеним договору та зобов`язання вчинити дії, за участю від:
позивача - Сидоренко В.А. (ордер серії АА №1021717 від 02.03.2020);
відповідача - Товстуха С.В. (директор), Вабіщевич Т.В. (довіреність б/н від 07.05.2020)
Рішенням господарського суду Київської області від 10.07.2020 відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" (далі - ТОВ «Омокс» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" (далі - ТОВ "Консент капітал менеджмент") про визнання укладеним договору викупу цінних паперів №1 від 04.02.2020 у запропонованій позивачем редакції, зобов`язання надати Центральному депозитарію розпорядження про виконання облікової операції переказу цінних паперів та здійснити розрахунок вартості одного інвестиційного сертифіката пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Консент капітал фінанс" станом на день зарахування та направлення такого розрахунку позивачу.

До закінчення судових дебатів у відповідній справі сторонами подані заяви щодо подання доказів понесення судових витрат після ухвалення судового рішення, у зв`язку з чим вказаним рішенням суд призначив судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 12:45 22.07.2020.

14.07.2020 від відповідача - ТОВ «Консент капітал менеджмент» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 156 000грн з наданням доказів на підтвердження вимог поданої заяви.

21.07.2020 від позивача - ТОВ «Омокс» надійшли заперечення щодо включення до судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, у якому позивач посилається на порушення порядку подання доказів відповідачем, не співмірність заявленої відповідачем суми витрат на професійну правничу допомогу, не подання доказів фактичного понесення відповідних витрат відповідачем.

21.07.2020 від позивача надійшло клопотання про включення до судових витрат позивача витрат на професійну правничу допомогу та долучення документів в якості доказів до матеріалів справи. У поданому клопотанні позивач просить поновити строк для подання клопотання як такий, що пропущений з поважних причин, долучити докази витрат на професійну правничу допомогу і включити до судових витрат позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 56000грн

22.07.2020 позивачем подано клопотання про огляд оригіналів документів, поданих у копіях позивачем до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідне клопотання задоволено судом, про що прийнято ухвалу, занесену до протоколу, на підставі ч.6 ст. 91 ГП України та відповідача зобов`язано надати оригінали: договору від 01.07.2019, додаткових угод до нього від 14.03.2020 та №2 від 13.07.2020, акту від 13.07.2020. Оригінали відповідних доказів оглянуті в судовому засіданні 22.07.2020.

Відповідачем 22.07.2020 подано клопотання про витребування у позивача на підставі ст.91 ГПК України оригіналів доказів, яке задоволено судом на підставі ч.6 такої норми лише в частині витребуваання договору від 22.03.2020 №1/2018 та додатку №1 до такого договору, акту №1 від 10.07.2020 зі звітом; платіжного доручення №274 від 01.04.2020. Оригінали доказів оглянуто в судовому засіданні 24.07.2020; під час огляду встановлено, що копія звіту надана позивачем неповна (замість останнього аркушу звіту у копії додано останній аркуш акту №1 від 10.07.2020).

В частині витребування оригіналів інших, вказаних у клопотанні документів, судом відмовлено, оскільки позивач не надавав їх копії, а платіжне доручення №650 від 16.07.2020 надано з проставленням штампів банківської установи, що виконувала доручення клієнта про переказ.

В судовому засіданні 22.07.2020 оглошувалась перерва до 10:00 24.07.2020 для надання можливості виконати вимоги суду щодо подання оригіналів доказів для огляду, про що прийнято ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

Позивач та відповідач в судовому засіданні підтримали подані заяви та клопотання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить клопотання ТОВ "Омокс" про поновлення строку таким, що не підлягає задоволенню, а клопотання ТОВ «Омокс» щодо подання доказів для відшкодування витрат таким, що підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Як визначено ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 221 ГПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. При цьому у відповідному випадку, як визначено ч.3 такої норми, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, як встановлено відповідною нормою, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем подано відповідну заяву до закінчення судових дебатів, однак, докази для встановлення розміру судових витрат подані з пропущенням строку, встановленого ч.8 ст.120 ГПК України - лише 21.07.2020.

Твердження позивача про те, що відповідний строк є одним із строків розгляду справи по суті і такий строк продовжено на строк дії карантину у відповідності з п.4 Прикінцевих положень ГПК України помилкові.

Так, відповідно до п.4 Прикінцевих положень ГПК України (в редакції, чинній на момент, який визначає початок перебігу строку, встановленого ч.8 ст.129 ГПК України, - день ухвалення рішення по суті у даній справі - 10.07.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, вказаною нормою не визначалось, що строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України, продовжується в силу дії відповідної норми. Строк розгляду справи по суті визначений ст.195 ГПК України, відповідно до якої суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку; суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Таким чином, строк розгляду справи по суті не тотожний строку для подання доказів понесення судових витрат, який встановлений для реалізації стороною права на подання відповідних доказів та не є частиною строку розгляду справи по суті, який встановлений для суду.

Підстав для задоволення заявленого клопотання щодо поновлення відповідного строку у суду не має з наступних підстав.

Так, ч.1 ст.119 ГПК України унормовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вимагаючи поновлення відповідного строку позивач вказував, що не міг подати відповідні докази, оскільки керівник позивача перебував на самоізоляції та не зміг своєчасно передати об єднанню оригінали підписаного акту від 10.07.2020.

Разом з тим, в порушення вимог ч.1 ст.74 ГПК України, в силу якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказів існування відповідних обставин, на які є посилання у клопотанні, не надано.

Окрім того, у разі перебування керівника позивача на самоізоляції, що передбачає знаходження на лікарняному, його обов`язки мали бути покладені на іншу особу.

Заява ТОВ «Консент капітал менеджмент» щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 156 000грн підлягає задоволенню лише в частині, враховуючи наступне.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано:

- договір про надання професійної правничої допомоги від 01.07.2019 між адвокатом Бєлкіним Л.М. та ТОВ «Консент капітал менеджмент», відповідно до п.1.1 якого відповідач доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання представляти інтереси відповідача та вести від його імені справи в усіх судових установах України з визначенням обов`язків адвоката п.2 такого договору;

- додаткову угоду від 14.03.2020, якою визначено вартість послуг адвоката під час представництва інтересів клієнта у господарських судах усіх рівнів у справі №911/568/20 у розмірі 94000грн з визначенням часу та вартості певних послуг;

- додаткову угоду №2 від 13.07.2020 до вказаного договору, якою уточнена загальна вартість послуг з професійної правничої допомоги при розгляді даної справи (визначена у загальному розмірі 156 000грн з розрахунку 39годин);

- акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 13.07.2020, за яким адвокатом Бєлкіним Л.М надано відповідачу послуг на суму 156 000грн під час представництва інтересів відповідача у справі №911/568/20.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як визначено ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина 3 вказаної норми вказує, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 такої норми, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГП України, в силу ч.5 такої норми, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що встановлено ч.6 такої норми.

Порядок розподілу судових витрат (окрім судового збору) визначено ч.4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, ч.5 ст.129 ГПК України визначено, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 6 ст.129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Як визначено ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на положення відповідної норми, не подання доказів фактичного понесення судових витрат не є підставою для відмови у їх відшкодуванні, якщо підтверджено наявність обов`язку їх сплатити (постанова Об`єднаної палати Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 №922/445/19).

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на те, що відсутні докази можливості понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки можливість понесення відповідних витрат поставлена в залежність від умов, за які сторони не відповідають.

Так, такого висновку позивач дійшов аналізуючи акт приймання-передачі від 13.07.2020, у якому передбачено, що з урахуванням блокування рахунків клієнта, а також скрутного фінансового становища відповідача, сторони (адвокат Бєлкін Л.М. та відповідач) домовились, що перерахування вартості послуг за цим актом буде здійснено після отримання відшкодування вартості послуг, яке належить отримати зі сторони, що програла справу.

Однак, суд не погоджується, що можливість понесення витрат поставлена в залежність від певних умов, оскільки таким актом не визначено, що перерахування відбудеться після розблокування рахунків, а лише наведено обставини, які перешкоджають відповідачу оплатити відповідні послуги одразу.

В силу ч.9 ст.129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч. 5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ГПК України.

Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Користуючись визначеними ч.5 ст.129 ГПК України критеріями, а також враховуючи положення ч.6 такої норми, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 156000грн заявлені відповідачем до стягнення з позивача підлягають покладенню на позивача лише в частині, а саме відповідачу за рахунок позивача підлягає відшкодуванню 26 700грн.

Так, заявлена сума витрат істотно перевищує суму, заявлену відповідачем в попередньому (орієнтовному) розрахунку, відповідно до якого розмір таких витрат склав 94000грн (т.1 а.с.155-156), а саме різниця складає 62 000грн (більше ніж половина раніше заявленого розміру).

Суд не вважає розумним, необхідним та неминучим збільшення вартості послуг, які вже надані адвокатом, після прийняття рішення у даній справі відповідно до додаткової угоди №2 від 13.07.2020.

Також, суд не вважає обґрунтованими та пропорційними до предмету спору витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі з наступних підстав.

За твердженням самого відповідача, викладеним у заяві від 28.04.2020: «справа є настільки простою, тобто поданий позов настільки апріорі незаконним, що відповіді вимоги можна спростувати за дві години роботи адвоката» (т.1 а.с.249). Разом з тим, з наданого розрахунку вбачається, що адвокатом витрачено 39 годин під час надання послуг відповідачу.

Так, у відповідному розрахунку, додатковій угоді та акті вказано про те, що витрачено час на:

- зустріч адвоката з представниками клієнта, обговорення з клієнтом перспективи заперечення проти позову, уточнення правової позиції - 10 годин;

- вивчення та узагальнення судової практики, отримання усних консультацій від професійних учасників ринку спільного інвестування - 5 годин;

- підготовка відзиву на позов, розсилка відзиву, подача відзиву до суду - 12 годин;

- підготовка заперечень на відповідь на відзив - 6 годин;

- підготовка інших документів, узгодження змісту документа - 4 години;

- участь у судових засіданнях - 2 години.

Однак, з урахуванням предмета спору, обсягу зібраних доказів, тривалості судових засідань, змісту поданих заяв по суті, заяв з процесуальних питань та клопотань, а також необхідного часу для їх складання, фактичного обсягу послуг, поведінки сторін, значення справи для сторін, враховуючи вартість години послуг (2000грн), визначену додатковою угодою від 14.03.2020 до договору про надання професійної правничої допомоги від 01.07.2019, суд вважає обґрунтованим покласти на позивача витрати на оплату професійної правничої допомоги з розрахунку:

- зустріч адвоката з представниками клієнта, обговорення з клієнтом перспективи заперечення проти позову, уточнення правової позиції - 1год (2000грн);

- вивчення та узагальнення судової практики, складання та подання відзиву на позов з направленням іншому учаснику - 5 год (10000грн);

- підготовка заперечень на відповідь на відзив - 2,5год (5000грн);

- підготовка інших документів - 1,5год (3000грн);

- участь у судових засіданнях - 3год 21хв (15.05.2020 - з 10:43 по 11:17 -34хв; 01.07.2020 - з 16:30 по 17.08 - 38хв; 10.07.2020 - з 13.48 по 15:57 - 2год 09хв); 3год 21хв=3,35год (6700грн)

При цьому, необхідність проведення консультацій від професійних учасників ринку спільного інвестування та фактичне здійснення відповідних дій у даній справі не доведена.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як визначено ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і у суду не має повноважень визначати розмір такого гонорару.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Отже, суд вважає правильним покласти витрати відповідача на професійну правничу допомогу в іншій частині (129 300грн) на таку особу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119, 126 ,129, 221, 236-237, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" про поновлення строку та залишити без розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Омокс» щодо включення до судових витрат позивача витрат на професійну правничу допомогу та долучення доказів таких витрат.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консент капітал менеджмент» щодо ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з позивача судових витрат задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" (ідентифікаційний код 23154102; 08135, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул.В.Лобановського, 21, корпус 1, приміщення 25) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" (ідентифікаційний код 35575477; 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. В.Лобановського, 21, корпус 2) 26 700грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

4. В іншій частини вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Консент капітал менеджмент» відмовити та покласти на таку особу його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 129 300грн.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається у строк, встановлений ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, визначеного ст.257 ГПК України.

Повний текст складено 24.07.2020.

Суддя А.Р. Ейвазова