УХВАЛА

28 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 911/1792/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на ухвалу Господарського суду Київської області

(суддя - Лутак Т.В.)

від 03.02.2020,

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Коробенко Г.П., судді - Козир Т.П., Кравчук Г.А.)

від 02.07.2020,

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс",

на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп", 2) Асоціації фермерів "Агрокомплекс",

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2020 до Господарського суду Київської області від ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" надійшла скарга вих. №18-2/01 від 18.01.2020 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні №45103708 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 29.07.2014 у справі №911/1792/14, у якій скаржник просив: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні №45103708 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 29.07.2014 у справі №911/1792/14, у вигляді незняття арешту з грошових коштів Асоціації фермерів "Агрокомплекс"; зобов`язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні №45103708 зняти арешт з грошових коштів боржника.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.02.2020, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 у справі №911/1792/14 відмовлено в задоволенні скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс".

16.07.2020 ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулося з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 у справі №911/1792/14 до суду касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №911/1792/14, з огляду на таке.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено випадки коли виконавчий документ повертається стягувачу.

Пуктом 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частиною 3 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до частин 4 , 5 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено підстави для закінчення виконавчого провадження.

Статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

З огляду на викладене, приймаючи оскаржувані судові рішення, суди правильно зазначили, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим. При цьому, Законом України "Про виконавче провадження" державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Судами було правильно встановлено, що у виконавчому провадженні №45103708 постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20.06.2017 виконавчий документ - наказ №911/1792/14, виданий 29.07.2014 Господарським судом Київської області, повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з тим, що в ході проведення виконавчих дій майна боржника, яке належить йому на праві власності та на яке можливо звернути стягнення не виявлено (коли рішення суду фактично не виконано), що не тягне за собою обов`язку державного виконавця для здійснення дій щодо зняття накладеного на майно боржника арешту. Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві допущено неправомірну бездіяльність у виконавчому провадженні №45103708 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 29.07.2014 у справі №911/1792/14, яка виразилась у незнятті арешту з грошових коштів Асоціації фермерів "Агрокомплекс".

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції з дотриманням норм чинного на момент винесення оскаржуваної ухвали законодавства відмовив в задоволенні скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 у справі №911/1792/14, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права судами попередніх інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №911/1792/14 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 у справі №911/1792/14 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Н. Губенко

І. Кондратова