СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2020 р. Справа № 922/287/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Геза Т.Д. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (вх.№1081Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі №922/287/20 (повний текст складено 16.03.2020 суддею Шатерніковим М.І. у приміщенні господарського суду Харківської області)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", м.Київ,

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 , Харківська область, Харківський район,

про стягнення 31396,38 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення 31396,38 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17.07.2019 у м.Харкові по вул.Жилярді, 92, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: "Екскаватор 703322", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_1 ; "ГАЗ 3302", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_2 ; " ГАЗ 322132", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , перебував під керуванням ОСОБА_3 . Відповідно до постанови Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019 ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху України. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на підставі договору, укладеного у формі полісу № АО/3882165 від 23.05.2019, між ПрАТ "УПСК" та КП "Харківські теплові мережі". Позивач відповідно до умов договору страхування №АО/3882165 від 23.05.2019 відшкодував 31396,38 грн потерпілим, тому на підставі ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.1172, 1187 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.03.2019 у справі №922/287/20 у позові відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як роботодавець ОСОБА_1 є особою, за рахунок якої підлягає задоволенню набуте позивачем право вимоги у розумінні ст.1172 Цивільного кодексу України. Господарський суд визнав загальновідомими та такими, що не потребують доказування обставини про те, що рух екскаватора "ЭО-3322" забезпечується системою гідроприводів, натомість для зупинки екскаватора використовуються барабанні гальма з пневматичним, а не гідравлічним управлінням. При цьому стисле повітря включає гальма і коробку передач, та гальмо стоянки. Гальмування здійснюється за допомогою гальмівних камер, шток яких повертає гальмівні кулаки, і за допомогою гальмівних колодок відбувається гальмування маточних мостів екскаватора. А відтак, вихід з ладу шлангу гідравліки, яка (гідравлічна системи екскаватора) призначена для руху екскаватора та виконання робочих операцій, не відповідає принципу роботи гальмівної системи вказаного екскаватора, та не може стати причиною несправності гальм. Господарський суд зазначив, що з матеріалів справи неможливо встановити, що саме стало причиною виникнення спірної дорожньо - транспортної пригоди, а відтак і встановити наявність вини водія транспортного засобу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та поведінкою відповідача (водія транспортного засобу). Урахувавши відсутність достатніх доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між ДТП за участю транспортного засобу і розривом гідравлічного шлангу як причини недієздатності гальмівної системи, відсутність доказів на підтвердження того, що відповідач міг якимось чином завадити обставинам щодо виникнення ДТП, та відповідно відсутністю вірогідних доказів вини відповідача, господарський суд зазначив, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача щодо транспортного засобу "Екскаватор 703322", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі полісу № АО/ 3882165 від 23.05.2019 застрахована у ПрАТ "УПСК", суд першої інстанції дійшов висновку, що саме страхова компанія і є особою, яка взяла на себе обов`язки страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги у даній справі, що заявлені до страхувальника, задоволенню не підлягають.

Позивач з вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі №922/287/20 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача. У разі скасування карантинних заходів, здійснити розгляд справи з викликом сторін.

В обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі, заявник вказав про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що господарським судом безпідставно не взято до уваги відповідь на відзив позивача, яка була подана у строки, встановлені судом в ухвалі суду про відкриття провадження та нормами Господарського процесуального кодексу України. Заявник зазначає, що відомості, взяті судом з відкритих джерел (з яких саме суд не вказав) щодо принципу роботи гальмівної системи певної моделі екскаватора не можуть визнаватися загальновідомими, на думку позивача, висновок про принцип роботи такого складного механізму як гальма в спеціальній техніці повинна робити особа, що має спеціальні знання в цій галузі. Позивач вважає, що господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, у порушення частини 6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, не взяв до уваги обставини, встановлені у постанові Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019, яка набрала законної сили, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Зокрема, судом встановлено, що водій ОСОБА_1 не переконався у технічному стані транспортного засобу і саме через це відбулася дорожньо-транспортна пригода. Водій з`явився у судове засідання до районного суду та погодився з порушенням. Крім того, жодних інших підстав для настання дорожньо-транспортної пригоди, крім несправності самого транспортного засобу, матеріали справи не містять, адже схема ДТП, пояснення осіб, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення самого винуватця, інформація про дане ДТП у мережі Інтернет, - підтверджує, на думку заявника, технічну несправність екскаватора, внаслідок чого і відбулась дорожньо-транспортна пригода. Позивач стверджує, що єдиним доказом, який підтверджує чи спростовує наявність регресу на підставі пункту г) ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" може бути виключно постанова суду в адміністративній справі чи вирок суду в кримінальній справі, і такий доказ міститься у матеріалах справи. Також заявник вважає, що суд першої інстанції у порушення частини 2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України не залучив до розгляду справи третіх осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі №922/287/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 25.05.2020 о 10:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 30.04.2020 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

21.05.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання (вх.№4876) про долучення до матеріалів справи доказів надання правової допомоги та сплати вартості правових послуг. До клопотання надано належним чином засвідчені копії: - акту від 24.04.2020 про надання правової допомоги №44 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019; - платіжного доручення №24167 від 28.04.2020 на суму 4000 грн, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія РН №1396, ордеру на надання правничої допомоги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» адвокатом Юхименко С.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, зокрема, у Східному апеляційному господарському суді.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.05.2020 відмовлено Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" у задоволенні клопотання (вх.№4875) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №922/287/20.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 розгляд справи відкладено на 18.06.2020 об 11:30 год. Зобов`язано Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Харківській області протягом 3 днів з дня вручення даної ухвали надати суду інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Зобов`язано КП "Харківські теплові мережі" терміново надати суду відомості щодо місця проживання працівника підприємства - ОСОБА_1 .

10.06.2020 від відповідачем надано суду належним чином засвідчені копії: паспорту ОСОБА_1, Статуту КП "Харківські теплові мережі", розпорядження №1382, додаткового договору №2 від 09.10.2017, довіреності, витяг з ЄДРПОУ КП "Харківські теплові мережі".

12.06.2020 з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Харківській області повернулася копія ухвали суду від 25.05.2020 зі штампом, з якого убачається, що за відомостями відділу місце проживання ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

У судове засідання 16.06.2020 з`явились сторони, у тому числі і ОСОБА_1 особисто, надавши копію сторінки паспорту з місцем проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19, том 2).

Окрім того, ОСОБА_1 надав свої пояснення щодо ДТП, яка сталася 17.07.2019 у м.Харкові по вулиці Жилярді,92 за участю екскаватора, який перебував під його керуванням, та заперечував щодо обставин, встановлених у постанові Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019 у справі №640/14557/19, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. При цьому жодних доказів у спростування своєї вини у ДТП не навів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 заяву представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" адвоката Юхименка Ю.С. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 18.06.2020 у справі №922/287/20 задоволено. Ухвалено провести судове засідання у режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

У судовому засіданні 18.06.2020 оголошено перерву до 25.06.2020 до 14:15 години.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 у зв`язку з відпусткою судді Крестьянінова О.О. для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пуль О.А., суддя Геза Т.Д., суддя Тарасова І.В.

Згідно з пунктом 14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 заяву представника Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" адвоката Юхименка С.Ю. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 25.06.2020 о 14:15 год. задоволено. Ухвалено провести судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

24.06.2020 від представника позивача до суду електронною поштою надійшли пояснення (вх.№6162) щодо складання ремонтних калькуляцій та проведених розрахунків за пошкоджені транспортні засоби за страховим відшкодуванням з додатками: копією кваліфікаційного свідоцтва оцінювача №МФ №27, копією свідоцтва АК-ПК-ТЗ №3844, копією диплома НОМЕР_7 .

У судовому засіданні 25.06.2020 апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважають її безпідставною та необґрунтованою, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 у судове засідання 25.06.2020 не з`явився, був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с.21, том 2).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду 25.06.2020 повідомлено учасників справи про оголошення перерви у судовому засіданні до 23.07.2020 о 12:15 год.

25.06.2020 відповідач надав суду додаткові пояснення (вх.№6179) стосовно розрахунку суми страхового відшкодування відповідно до страхових актів з урахуванням норм Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Міністерством юстиції України та Фондом Державного майна України 24.11.2003.

22.07.2020 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення (вх.№6895) у справі.

У судовому засіданні 23.07.2020, яке проводилось у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку "EasyCon", були присутні усі учасники справи, провадження у справі продовжено зі стадії, на якій оголошено перерву.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

17.07.2019 у м.Харкові по вул.Жилярді, 92, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: 1. Екскаватора 703322, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_1 ; 2. ГАЗ 3302, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_2 ; ГАЗ 322132, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який перебував під керуванням ОСОБА_3 .

Згідно з повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 17.07.2018 о 15:40 год. у м.Харкові по вул.Жилярді, 92, водій екскаватора здійснив наїзд на автомобіль, що рухався попереду, останній зіштовхнувся ще з одним автомобілем, що рухався перед ним (а.с.12-14, 34-35, 61-62, том 1).

Відповідно до постанови Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019 у справі №640/14557/19 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави (а.с.67, том 1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована на підставі договору, укладеного у формі полісу №АО/3882165 від 23.05.2019 між ПрАТ "УПСК" (позивач) та КП "Харківські теплові мережі" (відповідач). У відповідності до укладеного договору страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн, розмір франшизи - 2000,00 грн. Строк дії договору з 24.05.2019 по 23.05.2020 (а.с.63, том 1).

На підставі відповідної заяви потерпілого ОСОБА_2 як власника транспортного засобу (а.с.14, 15, том 1) та страхового акту №ОЦ/231/000/19/0026 від 06.09.2019 ПрАТ "УПСК" здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 15070,34 грн власнику транспортного засобу ГАЗ 3302, державний реєстраційний № НОМЕР_2 . Розрахунок виплати страхового відшкодування проводився на підставі ремонтної калькуляції №98-0/57/7 від 17.08.2019, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу на замінені складники (0,7) склала 20484,41 грн. Оскільки виплата страхового відшкодування відбувалася на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу, з суми страхового відшкодування був утриманий ПДВ 20%. Також з суми страхового відшкодування, виплаченого власнику транспортного засобу ГАЗ 3302, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вирахувана франшиза у сумі 2000,00 грн відповідно до вимог договору №АО/3882165 від 23.05.2019. Розрахунок страхового відшкодування проведений оцінювачем ОСОБА_5 та наведений у страховому акті №ОЦ/231/000/19/0026 від 06.09.2019 (а.с.10, том 1).

На підставі відповідної заяви потерпілого ОСОБА_6 як власника транспортного засобу (а.с.36, том 1) та страхового акту №ОЦ/231/000/19/0027 від 06.09.2019 ПрАТ "УПСК" здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 16326,04 грн власнику транспортного засобу ГАЗ 322132, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 . Розрахунок виплати страхового відшкодування проводився спеціалістом позивача Супрунюком О.С. за допомогою програмного забезпечення «Audatex» на підставі ремонтної калькуляції №4669УУ від 12.08.2019 відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно з якими вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу на замінені складники (0,7) склала 21991,25 грн. Оскільки виплата страхового відшкодування відбувалася на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу, з суми страхового відшкодування був утриманий ПДВ 20%. Також з суми страхового відшкодування виплаченого власнику ТЗ "ГАЗ 322132", державний реєстраційний номер НОМЕР_4 вирахувана франшиза у сумі 2000,00 грн, що передбачена договором № АО/3882165 від 23.05.2019. Розрахунок страхового відшкодування наведений у страховому акті № ОЦ/231/000/19/0027 від 06.09.2019 (а.с.32, том 1).

Загальна сума страхового відшкодування виплачена позивачем за договором №АО/3882165 від 23.05.2019 складає 31396,38 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) - екскаватора 703322, державний реєстраційний номер 91-17 ХИ КП «Харківські теплові мережі» є власником цього транспортного засобу (а.с.64, том 1).

Довідка КП «Харківські теплові мережі» за вих.№140/62 від 18.07.2019, яка видана ОСОБА_1 , свідчить про те, що він дійсно працює у Комунальному підприємстві «Харківські теплові мережі» на посаді машиніста екскаватора 6 роз. з 04.08.2001 згідно з наказом 17к від 02.08.2001 по теперішній час (а.с.65, том 1).

06.11.2019 ПрАТ "УПСК" звернулося з претензійним листом за вих.№4499/17 до КП «Харківські теплові мережі», в якому викладено вимогу про сплату 31396,38 грн (а.с.7-8, том 1).

Проте ані відповіді на претензію, ані грошових коштів позивач не отримав, що стало підставою для звернення до господарського суду з даним позовом.

У силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частини 5 ст.55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001 зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. Кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Відповідно до пункту 2 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За загальними правилом частини 2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою частини 1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 Цивільного кодексу України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою-роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.09.2016 у справі №6-933цс16.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини 1 ст.1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст.1166,1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 Цивільного кодексу України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 Цивільного кодексу України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини 1 ст.1172 Цивільного кодексу України та частини 2 ст.1187 Цивільного кодексу України.

Положення частини 1 ст.1188 Цивільного кодексу України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частини 2 ст.1187 Цивільного кодексу України).

У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

При цьому на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини 3, 4 ст.1187 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхування може бути добровільним або обов`язковим (частина 1 ст.5 вищевказаного Закону).

Частиною 1 ст.7 Закону України "Про страхування" визначено, що в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування, зокрема страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст.10 вказаного Закону укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності як внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

У силу пункту 1.8 ст.1 вищевказаного Закону єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, є страховий поліс.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі встановлені, зокрема, статтею 22 вищевказаного Закону. Так, згідно з пунктом 22.1 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з частиною 1 ст.25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку (пункт 36.4 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Як свідчать матеріали справи, 23.05.2019 між сторонами укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким застраховані майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням позивачем шкоди, заподіяної з відшкодуванням позивачем шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу - екскаватора 703322, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується полісом № АО/3882165 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки) - екскаватора 703322, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 КП «Харківські теплові мережі» є власником цього транспортного засобу.

Колегія суддів ураховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц. Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що аналіз норм статей 1187 та 1172 Цивільного кодексу України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Господарським судом встановлено, що 17.07.2019 у м.Харкові по вул.Жилярді, 92, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: 1. Екскаватора 703322, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_1 ; 2. ГАЗ 3302, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_2 ; ГАЗ 322132, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який перебував під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі ГАЗ 3302, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , та ГАЗ 322132, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , отримали пошкодження. Вказане підтверджується постановою Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019 у справі №640/14557/19 та не заперечується сторонами у справі.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання зобов`язань за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3882165 від 23.05.2019, страхового акту №ОЦ/231/000/19/0026 від 06.09.2019 сплатив власнику транспортного засобу ГАЗ 3302, державний реєстраційний № НОМЕР_2 , страхове відшкодування у розмірі 15070,34 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6619 від 06.09.2019. При цьому розмір виплаченого страхового відшкодування був визначений на підставі калькуляції №98-D/57/7 від 17.08.2019 та розрахунку, проведеного оцінювачем ОСОБА_5 . Також 06.09.2019 ПрАТ "УПСК" здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 16326,04 грн власнику транспортного засобу ГАЗ 322132, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується платіжним дорученням №6618 від 06.09.2019 на суму 16326,04 грн. Розрахунок виплати страхового відшкодування, наведений у страховому акті №ОЦ/231/000/19/0027 від 06.09.2019, проводився спеціалістом позивача Супрунюком О.С. за допомогою програмного забезпечення «Audatex» на підставі ремонтної калькуляції №4669УУ від 12.08.2019 відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Розмір страхового відшкодування, що був виплачений потерпілим у ДТП не перевищує страхової суми на одного потерпілого, яка у полісі визначена у сумі 100000,00 грн.

З наведених норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» убачається, що порядок страхового відшкодування регулюється виключно цим Законом (статтею 22), а тому згідно з пунктом 34.4. ст.34 вказаного Закону для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Таким чином, залучення страховиком експерта чи аварійного комісара для визначення розміру страхового відшкодування, не є його обов`язком, також спеціальним законом не передбачена обов`язковість складення звіту суб`єктом оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу у результаті його пошкодження у ДТП.

У ході судового розгляду справи, позивач пояснив, що у порядку ст.34 Закону страховою компанією для проведення розрахунку збитків були залучені: оцінювач Видута Д.Ю., який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та працівник позивача - спеціаліст Супрунюк О.С., якому згідно з дипломом присвоєно кваліфікацію спеціаліста: інженера-механіка. Отже, розрахунок здійснено особами, які володіють спеціальними знаннями.

При цьому розрахунки суми відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом двох пошкоджених транспортних засобів, здійснені з урахуванням ст.29 Закону щодо фізичного зносу.

Дані обставини свідчать про помилкове твердження відповідача щодо необхідності залучення незалежного оцінювача для розрахунку збитків, пов`язаних з витратами на відновлювальний ремонт пошкоджених транспортних засобів.

У силу підпункту г) пункту 38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 33 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 працює у Комунальному підприємстві «Харківські теплові мережі» на посаді машиніста екскаватора 6 роз. з 04.08.2001 згідно з наказом 17к від 02.08.2001 і по теперішній час (а.с.65, том 1).

Факт перебування громадянина ОСОБА_1 за кермом екскаватора 70322, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час дорожньо - транспортної пригоди 17.07.2019 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду зі схематичним зображенням місця події, постановою Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019 у справі №640/14557/19, яка містить посилання на протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №140047 від 17.07.2019 та схему місця події ДТП.

Згідно з підпунктами а), б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

У відповідності до пункту 1.3, 1.4 Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 05.08.2008 №974 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.09.2008 за №794/15485, перевізник перевіряє технічний стан колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) з метою недопущення до руху неукомплектованих, з незадовільним технічним станом КТЗ. Перевізник систематично перевіряє технічний стан КТЗ згідно з вимогами законодавства.

Щозміни оглядом і випробуваннями КТЗ відповідно до цього розділу перевіряють згідно з вимогами експлуатаційної документації виробника. Перевірку виконує водій на початку робочої зміни, а у тривалих рейсах без повернення на місце базування - один раз на добу чи в разі змінення водіїв на маршруті. Технічний стан водій перевіряє, зокрема, органами відчуття, засобами сигналізації (індикації), умонтованими у КТЗ (пункт 3.1 Порядку).

Пунктом 3.2 вказаного Порядку передбачено методи перевірки гальмових систем колісного транспортного засобу.

Отже, обов`язок перевірки належного технічного стану транспортного засобу, у тому числі і гальмівної системи, покладався на власника транспортного засобу - КП «Харківські теплові мережі» та його водія, який на час скоєння ДТП виконував трудові обов`язки.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019 у справі №640/14557/19 водія відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.

У вказаній постанові суд встановив, що водій ОСОБА_1 керував екскаватором 703322, д.н.з. НОМЕР_1 , перед виїздом не переконався у технічному стані транспортного засобу, у зв`язку із чим на шляху прямування у екскаватора 703322, д.н.з. НОМЕР_1 , стався розрив гідравлічного шлангу, що призвело до недієздатності гальмівної системи, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_2 , що зупинився попереду, який у свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем ГАЗ 322132, д.н.з. НОМЕР_4 , який зупинився попереду, в результаті чого транспортним засобам завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, з порушенням погодився. Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується: змістом протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ №140047 від 17.07.2019; схемою місця ДТП від 17.07.2019; поясненнями ОСОБА_1 і потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Урахувавши обставини скоєного правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь його вини, суд застосовав до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави.

За приписами частин 4, 6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність достатніх доказів у справі на підтвердження вини водія транспортного засобу, який належить відповідачу, та безпідставно не урахував, що постановою Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2019 у справі №640/14557/19 про адміністративне правопорушення встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобілі ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_2 та ГАЗ 322132, д.н.з. НОМЕР_4 , сталася саме через розрив гідравлічного шлангу, що призвело до недієздатності гальмівної системи у екскаватора 703322, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок невиконання водієм відповідача обов`язків, передбачених підпунктами а), б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція щодо встановлених обставин у постанові про адміністративне правопорушення викладена Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 у справі №742/3364/17, у постанові від 16.04.2018 у справі №921/283/17-г/7.

При цьому розмір заподіяної шкоди автомобілям ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_2 та ГАЗ 322132, д.н.з. НОМЕР_4 у результаті даної ДТП не спростовано відповідачем.

Ураховуючи приписи частини 6 ст.75 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що ДТП, яка сталася 17.07.2019, є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання застрахованого транспортного засобу - екскаватора 703322, д.н.з. НОМЕР_1 , вимогам Правил дорожнього руху, а пошкодження автомобілів ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_2 та ГАЗ 322132, д.н.з. НОМЕР_4 , за які позивач виплатив страхове відшкодування, є наслідком даної ДТП.

Крім того, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відомості про принцип роботи гальмівної системи певної моделі екскаватора є загальновідомими, виходячи з такого.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (частина 3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України).

Загальновідомі факти - це обставини, які відомі широкому колу осіб, у тому числі і складу суду.

Чинним законодавством не визначається перелік обставин, які з тих чи інших причин можуть бути визнані загальновідомими.

Факт стає загальновідомим завдяки засобам та джерелам, які мають офіційний характер.

Господарський суд, визнавши загальновідомою обставиною принцип роботи гальмівної системи екскаватора 703322, д.н.з.9117 ХІ , не зазначив, з яких саме джерел суд взяв таку інформацію.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що під загальновідомими обставинами мають розумітись обставини, які відомі широкому колу осіб та інформацію про які можна отримати із загальнодоступних та надійних джерел, у даному ж випадку висновок про принцип роботи механізму гальм у спеціальній техніці повинна робити особа, що має спеціальні знання у цій галузі.

З огляду на зазначені обставини справи, зважаючи на те, що позивач виплатив страхове відшкодування потерпілим у ДТП особам, колегія суддів вважає, що у останнього виникло право регресної вимоги до відповідача, через винні неправомірні дії працівника якого сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху.

Виходячи із системного аналізу обставин, встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності, та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає обґрунтованим вимоги позивача про стягнення 31396,38 грн та такими, що підлягають задоволенню.

Заявник апеляційної скарги вважає, що господарським судом у порушення норм процесуального права безпідставно не взято до уваги відповідь на відзив позивача, яка була подана у строки, встановлені судом в ухвалі суду про відкриття провадження та нормами Господарського процесуального кодексу України.

Таке твердження позивача спростовуються матеріалами справи, а саме: в описовій частині рішення суд зазначив про надану позивачем 11.03.2020 відповідь на відзив, в якій позивач посилався на безпідставність заперечень відповідача. Позивач висловив свою правову позицію у судовому засіданні 11.03.2020. Крім того, господарський суд у рішенні зазначив, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у порушення частини 2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України не залучив до розгляду справи третіх осіб (потерпілих у ДТП), яким страховою компанією виплачені страхові відшкодування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оскаржуване рішення не впливає на права та обов`язки зазначених осіб.

Щодо заявлених у позові до стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн, а також у клопотанні (вх.№4876 від 21.05.2020) у суді апеляційної інстанції про стягнення судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн та судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн колегія суддів виходить з такого.

Згідно з частиною 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Тому, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Матеріали справи містять такі докази: - копію договору №1/05 про надання правової допомоги від 21.05.2019, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та Адвокатським бюро «Юхименко та партнери», предметом якого є надання правової допомоги. Конкретний перелік видів та форм правової допомоги сторони передбачили у 1 розділі договору.

У розділі 3 договору сторони передбачили право Адвокатського бюро «Юхименко та партнери» на отримання гонорару, яким згідно з пунктом 3.1 договору є винагорода адвокатського бюро за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Розмір гонорару за надання правової допомоги обумовлюється:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (пункт 3.2 договору).

Згідно з пунктом 3.3 договору для визначення розміру гонорару для надання правової допомоги сторонами складаються акти про надання правової допомоги.

Гонорар сплачується у безготівковій формі на поточний рахунок адвокатського бюро, реквізити якого зазначені у розділі «Реквізити сторін» договору протягом 3-х днів з моменту підписання відповідного акту про надання правової допомоги (пункт 3.6 договору).

Також матеріали справи містять належним чином засвідчені копії: - акту від 24.04.2020 про надання правової допомоги №44 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 09.01.2020; - акту від 24.04.2020 про надання правової допомоги №44 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019; -платіжного доручення №9004 від 11.01.2020 на суму 6000 грн; - платіжного доручення №24167 від 28.04.2020 на суму 4000 грн, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія РН №1396, ордеру на надання правничої допомоги ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» адвокатом Юхименко С.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, зокрема, господарському суді Харківської області та Східному апеляційному господарському суді.

В акті від 09.01.2020 про надання правової допомоги №44 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, підписаному сторонами, зазначено, що загальна вартість послуг за цим актом складає 6000,00 грн, загальна кількість часу, витраченого на надання правових послуг складає 6 годин. Надана правова допомога включає такі види послуг: правовий аналіз наявних доказів (документів) у справі (витрачено 1 годину, вартість якої складає 1000,00 грн); формування та узгодження правової позиції з клієнтом (витрачено 1 годину, вартість якої складає 1000,00 грн); написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками до суду та стороні (витрачено 4 години, вартістю 4000,00 грн) (а.с.80, том 1).

В акті від 24.04.2020 про надання правової допомоги №44 до договору про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019, підписаному сторонами, зазначено, що загальна вартість послуг за цим актом складає 4000,00 грн, загальна кількість часу, витраченого на надання правових послуг складає 4 години (а.с.181, том 2).

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині 2 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись ЦК України;

- договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Так, ціна наданих адвокатом послуг узгоджена сторонами згідно з умовами договору шляхом зазначення її розміру в акті про надання правової допомоги №30 від 09.01.2020 у суді першої інстанції у сумі 6000,00грн та в акті про надання правової допомоги №44 від 24.04.2020 у суді апеляційної інстанції і становить 4000,00 грн

При цьому розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Позивачем у відповідності до пункту 9 частини 2 ст.162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві та у клопотанні (вх.№4876) зазначено про попередній (орієнтований) розрахунок сум судових витрат, що складаються з витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн та у суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн, а також 2102,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3153,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У позовній заяві та клопотанні визначено види наданих послуг, час витрачений на їх виконання та вартість за кожну надану послугу, які з огляду на те, що подані представником позивача за його погодженням, не змінювалися (не уточнювалися) позивачем, є фактично підтвердженням наданих адвокатом послуг та їх вартості.

Відповідно до частин 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач правом, наданим частинами 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не звертався.

За таких обставин, узявши до уваги, що апеляційну скаргу позивача задоволено, а матеріалами справи (дослідженими судом доказами) підтверджується факт надання позивачу професійної правничої допомоги, вартість якої у суді першої інстанції склала 6000,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 4000,00 грн, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає справедливим та співрозмірним розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 10000,00 грн.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 пункту 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з частиною 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції наведеним вище вимогам не відповідає, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі №922/287/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м.Харків, вул.Мефодіївська,11, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м.Київ, Кирилівська,40, ) у порядку регресу 31396,38 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м.Харків, вул.Мефодіївська,11, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, Кирилівська,40, ) витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 6000,00 грн та витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 4000,00 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м.Харків, вул.Мефодіївська,11, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, Кирилівська,40, ) судовий збір у розмірі 2102,00 грн за подання позовної заяви та у розмірі 3153,00 грн за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.07.2020.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.В. Тарасова