РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2020Справа № 910/5060/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Ваховської К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Меридіан" (01015, м. Київ, вул. Лаврська, 20, літ-А, каб.136)

до Акціонерного товариства "Перший Київський машинобудівний завод" (03057, м. Київ, пр-т. Перемоги, 49/2)

про стягнення 6 182 905,38 грн.

За участю представників:

від позивача: Ковальов Є.Ф.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 22.07.2020, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Меридіан" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Перший Київський машинобудівний завод" про стягнення 6 182 905,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України ТОВ "Фінансова компанія "Меридіан" в період з січня 2017 року по грудень 2019 нарахувала відповідачу 3% річних у розмірі 1 428 252,57 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 754 652,81 грн на загальну суму заборгованості у розмірі 15 869 473,01 грн, право вимоги якої підтверджено судовими рішеннями та перейшло до позивача на підставі договорів факторингу: №Ф-014/02-12/15 від 02.12.2015, №Ф-007/10-03/15 від 10.03.2015, №Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015, №Ф-006/02-03/15 від 02.03.2015, №Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015, №Ф-012/29-04/15 від 29.04.2015, №Ф-013/29-04/15 від 29.04.2015 та №Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5060/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 27.05.2020.

25.05.2020 через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку для подачі відзиву до 07.07.2020.

26.05.2020 аналогічне клопотання відповідача надійшло на електронну адресу суду.

У судовому засіданні 27.05.2020 представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи рішень Господарського суду міста Києва щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Меридіан".

У судовому засіданні 27.05.2020 суд на місці ухвалив продовжити відповідачу строк на подання відзиву та відкласти підготовче засідання на 10.06.2020.

У судовому засіданні 10.06.2020 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 24.06.2020.

У судовому засіданні 24.06.2020 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 15.07.2020.

15.07.2020 через канцелярію суду надійшла заява відповідача про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи.

У судовому засіданні 15.07.2020 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання відповідача та відкласти судове засідання на 22.07.2020.

У судове засідання, призначене на 22.07.2020, з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

У вересні 2005 року Прокурор в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації, Комунального підприємства "Київський метрополітен" звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Більшовик" (стара назва відповідача) про розірвання договору №1/068 від 08.05.2001, укладеного між КП "Київський метрополітен" та ВАТ "Більшовик" на виготовлення та поставку продукції, стягнення з ВАТ "Більшовик" на користь КП "Київський метрополітен" 1732100,79 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2012 року у справі №36/507-31/69-66/73-2012, залишеним без змін постановою КАГС від 28.05.13, суд задовольнив позовні вимоги та вирішив розірвати Договір №1/068 від 08.05.2001 року, стягнути 1 278 300,00 грн. попередньої оплати та 453 900, 79 грн. пені.

06.06.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2012 року, яке набрало законної сили 28.05.2013 року, видано наказ про стягнення 1 278 300,00 грн. попередньої оплати та 453 900, 79 грн. пені.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

У листопаді 2013 року Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства "Київський метрополітен" звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" (далі - відповідач) про стягнення 2 590 446, 45 грн., в тому числі 2 187 760, 92 грн. інфляційних втрат та 402 685, 53 грн. 3 % річних.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2014 року у справі №910/21415/13 вирішено задовольнити позовні вимоги та стягнути 13 237, 25 грн 3% річних.

05.02.2014 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2014 року, яке набрало законної сили 05.02.2014 року, видано наказ про стягнення 13 237, 25 грн 3% річних.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу №Ф-014/02-12/15 від 02.12.2015 року Комунальне підприємство "Київський метрополітен" відступило позивачу право вимоги до відповідача, що існувало на момент відступлення за договором №1/068 від 08.05.2001 року, укладеним між КП "Київський метрополітен" та ВАТ «Більшовик».

Отже, грошові вимоги за Основним Договором №1/068 від 08.05.2001 року присуджені Рішеннями Господарського суду міста Києва від 07.03.2012 року у справі №36/507-31/69-66/73- 2012, від 20.01.2014 року у справі №910/21415/13 та, відповідно, є безспірними.

У квітня 2012 року до Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "ПРОМГАЗ УКРАЇНИ" до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "БІЛЬШОВИК" про стягнення 1 487 209,01 грн. заборгованості за Договором на постачання природного газу №73/10 від 20.04.2010, та стягнення судових витрат.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2012 року у справі №5011-35/5450-2012 вирішено задовольнити позов та стягнути 1 069 535, 82 грн. основного боргу; 53 088, 31 грн. пені; 8 093, 11 грн. інфляційних витрат; 10 472, 95 грн. 3% річних.

06.07.2012 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2012 року, яке набрало законної сили 06.07.2012 року, видано наказ про стягнення 1 069 535, 82 грн. основного боргу; 53 088, 31 грн. пені; 8 093, 11 грн. інфляційних витрат; 10 472, 95 грн. - 3% річних.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу №Ф-007/10-03/15 від 10.03.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» відступило позивачу право вимоги до відповідача, що існувало на момент відступлення за договором на постачання природного газу №73/10 від 20.04.2010 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Промгаз України» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно додатку №4 договору факторингу №Ф-007/10- 03/15 від 10.03.2015 року, Позивачу відступлено за договором на постачання природного газу №73/10 від 20.04.2010 року заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 950000,00 гривень, пені у розмірі 53088,31 гривень, інфляційних втрат у розмірі 8093,11 гривень, 3 % річних у розмірі 10472,95 гривень, із судового збору у розмірі 22823,80 гривень.

Отже, грошові вимоги за Основним Договором №73/10 від 20.04.2010 року присуджені рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2012 року та, відповідно, є безспірними.

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ескапром" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "НВП "Більшовик" про стягнення 46 231,02 грн. за договором № 06/06/11 купівлі-продажу від 20.06.2011 року, з яких 43362, 00 грн. основного боргу та 2869, 02 грн. 3% річних.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2013 року у справі №910/19480/13 вирішено позов задовольнити повністю, стягнути 43 362 грн. основного боргу, 2 889 грн. 3% річних за Договором №06/06/11 від 20.06.2011 року.

29.11.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2013 року, яке набрало законної сили 29.11.2013 року, видано наказ про стягнення 43 362 грн. основного боргу та 2 869 грн. - 3% річних.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15,12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

У вересні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ескапром" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "НВП "Більшовик" про стягнення заборгованості у розмірі 62 859,52 грн. за договором купівлі-продажу № 07/06/11 від 11.07.2011 та 9 428, 00 грн. витрат на юридичне забезпечення. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за вищевказаним договором.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 року у справі №910/17602/13 суд вирішив позов задовольнити частково; припинити провадження в частині стягнення пені в розмірі 8 624,19 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства "НВП "Більшовик" 50 794 грн. заборгованості за Договором №07/06/11 від 11.07.2011 року.

02.12.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 року, яке набрало законної сили з 26.11.2013 року, видано наказ про стягнення 50 794 грн. заборгованості.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч,1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСКАПРОМ" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "БІЛЬШОВИК" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 51.972,11 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 року у справі №910/21429/13 суд вирішив позов задовольнити повністю та стягнути з Більшовик основну заборгованість в сумі 47 691, 62 грн. та 3% річних в сумі 4 280, 49 грн. за Договором №08/06/11 від 03.08.2011 року.

04.03.2014 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 року, яке набрало законної сили з 04.03.2014 року, видано наказ про стягнення основної заборгованості в сумі 47 691, 62 грн. та 3% річних в сумі 4 280, 49 грн.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу №Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ескапром» відступило позивачу право вимоги до відповідача, що існувало на момент відступлення за договорами №06/06/11 від 20.06.2011 року, №07/06/11 від 11.07.2011 року та №08/06/11 від 03.08.2011 року, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ескапром» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно додатку №4 договору факторингу №Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015 року, Позивачу відступлено за договором №06/06/11 від 20.06.2011 року заборгованість Відповідача із основної суми боргу у розмірі 43362,00 гривень, 3% річних у розмірі 2869,02 гривень, із судового збору у розмірі 1720,50 гривень. За договором №07/06/11 від 11.07.2011 року, відступлено заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 50794,68 гривень, 3% річних у розмірі 3437,29 гривень, із судового збору у розмірі 1720,39 гривень. За договором №08/06/11 від 03.08.2011 року відступлено заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 47691,62 гривень, 3% річних у розмірі 4280,49 гривень, із судового збору у розмірі 1720,50 гривень.

Отже, грошові вимоги за Основними Договорами №06/06/11 від 20.06.2011 року, №07/06/11 від 11.07.20f1 року та №08/06/11 від 03.08.2011 року присуджені рішеннями Господарського суду міста Києва у справах №910/19480/13 від 12.11.2013 року, №910/17602/13 від 11.11.2013, №910/21429/13 від 12.04.2014 року, та, відповідно, є безспірними.

У квітні 2014 року Відкрите акціонерне товариство "Турбоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик", Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача, - Фонд державного майна України про повернення суми попередньої оплати в розмірі 10 145 898 гривень 00 копійок.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2014 року у справі №910/7420/14 суд вирішив позов задовольнити повністю та стягнути 10 145 898 грн.

25.06.2014 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2014 року, яке набрало законної сили 24.06.2014 року, видано наказ про стягнення 10 145 8989 грн.

20.07.2018 року Відділ примусового виконання в особі старшого державного виконавця Кудрановського Ю.В. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно Договору факторингу №Ф-006/02-03/15 від 02.03.2015 року Відкрите акціонерне товариство «Турбоатом» відступило позивачу право вимоги до відповідача, що існувало на момент відступлення за договором №13-1682 від 27.12.2013 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Турбоатом» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно додатку №4 договору факторингу №0-006/02-03/15 від 02.03.2015 року, позивачу відступлено, за договором №13-1682 від 27.12.2013 року, заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 10 145 898,00 гривень та судового збору у розмірі 73080,00 гривень.

Отже, грошові вимоги за Основним Договором №13-1682 від 27.12.2013 року присуджені Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2014 року та, відповідно, є безспірними.

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Київгаз» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство «Більшовик» про стягнення заборгованості 3 926 651,61 грн. за договором №14303/1 від 29.03.2012, з яких: основний борг 2 754 751,75 грн., 3 % річних - 100 604,28 грн., інфляційні нарахування - 7 568,58 грн., пеня - 870 894,38 грн., штраф - 192 832,62 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 року у справі №910/3334/14 суд вирішив позов задовольнити частково та стягнути з Більшовика основний борг у розмірі 3 034 645,71 грн., 64 798,51 грн. пені, 60 796, 56 грн. 3% річних, 110 160,40 грн. штрафу, 14 838, 67 грн. інфляційних збитків.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Махова Д.А. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно Договору факторингу №Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015 року Публічне акціонерне товариство «Київгаз» відступило позивачу право вимоги до відповідача що існувало на момент відступлення за договором на постачання природного газу №14303/1 від 29.03.2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Київгаз» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно додатку №4 договору факторингу №Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015 року, позивачу відступлено за договором на постачання природного газу №14303/1 від 29.03.2012 року заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 3 034 645,71 гривень, пені у розмірі 53647,04 гривень, інфляційних збитків у розмірі 14838,67 гривень, 3% річних у розмірі 60796,56 гривень, штрафу у розмірі 110 160,40 гривень та судового збору у розмірі 58968,25 гривень.

Отже, грошові вимоги за Основним Договором №14303/1 від 29.03.2012 року присуджені Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2014 року у справі №910/3334/14 та, відповідно, є безспірними.

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові Технології Бізнесу" звернулось до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "НВП "Більшовик" про стягнення 48 777,08 грн. основного боргу та 4 157, 19 грн. 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов`язань з оплати вартості товару за договором купівлі-продажу № 08-11/КП від 02.08.2011 року.

Рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/21430/13 від 09.12.2013 року суд вирішив позов задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства "НВП "Більшовик" 48 777 грн. боргу, 4 149, 07 грн. 3% річних за Договором №07-11/КП від 04.07.2011 року.

27.12.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року, яке набрало законної сили 09.12.2013 року, видано наказ про стягнення 48 777,08 грн. боргу, 4 149, 07 грн. - 3% річних.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа ВП №52164191 на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням стягнуто не було.

У листопаді 2013 року до господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нові технології бізнесу" до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" про стягнення за договором купівлі-продажу № 07-11/КП від 04.07.2011 року 84575,74 грн., з яких: 79319,81 грн. боргу, 5255,93 грн. 3% річних.

Рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/21428/13 від 25.11.2013 суд вирішив позов задовольнити повністю та стягнути з Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" 79 319, 81 грн. боргу та 5 255, 93 грн. 3% річних за Договором №08-11/КП від 02.08.2011 року.

17.12.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 25:11.2013 року, яке набрало законної сили 17.12.2013 року, видано наказ про стягнення 79 319, 81 грн. боргу та 5 255, 93 грн. 3% річних.

26.12.0217 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа ВП №52164524 на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу №Ф-012/29-04/15 від 29.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові Технології Бізнесу» відступило позивачу право вимоги до відповідача, що існувало на момент відступлення за договорами №07-11/КП від 04.07.2011 року та №08-11/КП від 02.08.2011 року, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Нові Технології Бізнесу» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно додатку №4 договору факторингу №Ф- 012/29-04/15 від 29.04.2015 року, позивачу відступлено за договором №07-11/КП від 04.07.2011 заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 79319,81 гривень, 3% річних у розмірі 5255,93 гривень, із судового збору у розмірі 1720,50 гривень. За договором №08-11/КП від 02.08.2011 відступлено заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 48777,08 гривень, 3% річних у розмірі 4149,07 гривень, із судового збору у розмірі 1720,24 гривень.

Отже, грошові вимоги за Основними Договорами №07-11/КП від 04.07.2011 року та №08- 11/КП від 02.08.2011 року присуджені рішеннями Господарського суду міста Києва від 09.12.2013 року у справі №910/21430/13, від 25.11.2013 року у справі №910/21428/13 та, відповідно, є безспірними.

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НТБ-Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Більшовик" про стягнення заборгованості з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 70 176, 53 грн. за договором купівлі-продажу № 13/11-07 від 08.08.2011.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2013 року у справі №910/15201/13 суд вирішив позов задовольнити; стягнути з Публічного акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Більшовик" заборгованість у розмірі 56 400, 87 грн. та 3% річних у розмірі 4 206, 20 грн.; видати наказ після набрання рішенням законної сили.

04.11.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2013 року, яке набрало законної сили 01.11.2013 року, видано наказ про стягнення заборгованості у розмірі 56 400, 87 грн. та 3% річних у розмірі 4 206, 20 грн.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

Згідно договору факторингу №Ф-013/29-04/15 від 29.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НТБ-Сервіс» відступило позивачу право вимоги до відповідача що існувало на момент відступлення за договором №13/11-07 від 08.08.2011 року укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «НТБ-Сервіс» та ПАТ «НВП «Більшовик». Згідно додатку №4 договору факторингу №0-013/29-04/15 від 29.04.2015 року, позивачу відступлено за договором №13/11-07 від 08.08.2011 заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 56400,87 гривень, 3% річних у розмірі 4206,20 гривень, із судового збору у розмірі 1485,88 гривень.

Отже, грошові вимоги за Основним Договором №13/11-07 від 08.08.2011 року присуджені рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2013 року у справі №910/15201/13 та, відповідно, є безспірними.

У вересні 2013 року до Господарського суду міста Києва звернулось спільне підприємство "Спарта" у формі товариство з обмеженою відповідальністю з позовом до публічного акціонерного товариства "НВП "Більшовик" про стягнення 99819,51 грн.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2013 року у справі №910/17348/13 суд вирішив позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з Більшовик 82 691, 62 грн. боргу, 3% річних у розмірі 4 898, 83 грн.

26.11.2013 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07. 11 .2013 року, яке набрало законної сили 23.11.2013 року, видано наказ про стягнення 82 691, 62 грн. боргу та 3% річних у розмірі 4 898, 83 грн.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив, до відома стягувачу, постанову про повернення виконавчого документа ВП №51974392 на підставі п.п. 7,9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в ред. від 15.12.2017 року. Присуджені грошові кошти за судовим рішенням на виконання судового наказу стягнуто не було.

У вересні 2013 року Спільне підприємство "Спарта" у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства "НВП "Більшовик" про стягнення 66 754,22 грн. заборгованості, пені та трьох відсотків річних за Договором № 11-08СП купівлі-продажу від 01.08.2011р., посилаючись на порушення відповідачем, як покупцем, умов щодо оплати.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2013 року у справі №910/17353/13 суд вирішив позов задовольнити частково та стягнути заборгованість у розмірі 51 691, 62 та 3% річних у розмірі 4 420 грн.

25.11.2013 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2013 року, яке набрало законної сили 22.11.2013 року, видано наказ про стягнення заборгованості у розмірі 51 691, 62 та 3% річних у розмірі 4 420 грн.

26.12.2017 року Відділ примусового виконання в особі головного державного виконавця Бочковського Т.О. направив до відома стягувачу постанову про повернення виконавчого документа.

Згідно договору факторингу №Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015 року Спільне підприємство «Спарта» у формі товариства з обмеженою відповідальністю відступило позивачу право вимоги до відповідача що існувало на момент відступлення за договорами №11-07СП від 05.07.2011 та №11-08СП від 01.08.2011 року, укладеним між Спільним підприємством «Спарта» та ПАТ «НВП «Більшовик» (стара назва Відповідача). Згідно додатку №4 договору факторингу №Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015 року, позивачу відступлено за договором №11-07СП від 05.07.2011 року заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 82 691,62 гривень, 3% річних у розмірі 4898,83 гривень, із судового збору у розмірі 1751,81 гривень. За договором №11-08СП від 01.08.2011 року відступлено заборгованість відповідача із основної суми боргу у розмірі 51 691,62 гривень, 3% річних у розмірі 4420,43 гривень, із судового збору у розмірі 1720,50 гривень.

Отже, грошові вимоги за Основним Договором №11-08СП від 01.08.2011 року присуджені рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2013 року у справі №910/17348/13 та, відповідно, є безспірними.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

Таким чином, встановлені вищевказаними рішеннями судів обставини, не доводяться знову при вирішення даного спору відповідно до ст. 75 ГПК України.

Позивач звертаючись з позовом до суду зазначає, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Меридіан" на підставі вищевказаних договорів факторингу було відступлено права вимоги до відповідача щодо стягнення безспірних грошових зобов`язань на загальну суму 16 862 928, 32 гривень, з яких сума основного боргу складає 15 869 473, 01 гривень. За доводами позивача, станом на момент подання позову до суду, грошове зобов`язання відповідача по сплаті суми основного боргу виконано не було, у зв`язку з чим у позивача на підставі ст. 625 ЦК України виникло право щодо нарахування 3% річних у розмірі 1 428 252,57 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 754 652,81 грн, за загальний період прострочення з січня 2017 по грудень 2019.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначені підстави визначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 13/210/10 від 04.07.2011 та № 6/433-42/183 від 12.09.2011).

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Законодавство не обмежує можливість позивача захистити своє право на грошову компенсацію в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення про стягнення основної суми боргу.

Судом встановлено, що у зазначених вище рішеннях Господарського суду міста Києва було встановлено наявність заборгованості відповідача за основними договорами №1/068 від 08.05.2001, №11-07СП від 05.07.2011, №11-08 СП від 01.08.2011, №13/11-07 від 08.08.2011, №06/06/11 від 20.06.2011, №07/06/11 від 11.07.2011, №08/06/11 від 03.08.2011, №07-11/КП від 04.07.2011, №08-11/КП від 02.08.2011, №73/10 від 20.04.2010, №14303/1 від 29.03.2012 та №13-1682 від 27.12.2013 та досліджено докази, якими підтверджується виникнення у відповідача заборгованості перед первісними кредиторами. Тобто, вищевказаними судовими рішеннями підтверджується безспірність основного боргу у розмірі 15 869 473,01 грн за даними договорами.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи вбачається, що за основними договорами позивачу на підставі договорів факторингу №Ф-014/02-12/15 від 02.12.2015, №Ф-007/10-03/15 від 10.03.2015, №Ф-011/29-04/15 від 29.04.2015, №Ф-006/02-03/15 від 02.03.2015, №Ф-009/02-04/15 від 03.04.2015, №Ф-012/29-04/15 від 29.04.2015, №Ф-013/29-04/15 від 29.04.2015 та №Ф-010/29-04/15 від 29.04.2015 було відступлено право вимоги до відповідача щодо стягнення безспірних грошових зобов`язань на загальну суму 16 862 928, 32 гривень, з яких сума основного боргу складає 15 869 473, 01 гривень.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що грошові кошти в розмірі 15 869 473,01 грн, які були присуджені до стягнення судовими рішеннями та в подальшому право вимоги якої передано позивачу, відповідачем не сплачена, а отже має місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунки 3% річних за період з січня 2017 по грудень 2019 суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних у розмірі 1 428 252,57 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується заявлених до стягнення інфляційних втрат у розмірі 4 754 652,814 грн, то за перерахунком суду, здійсненим за визначений позивачем період, розмір останніх є меншим, ніж заявлено позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 4 735 543,37 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Меридіан", з покладенням судового збору в цій частині на відповідачів в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Київський машинобудівний завод" (03057, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 49/2; ідентифікаційний код 14308569) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Меридіан" (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 20, літ-А, каб.136; ідентифікаційний код 39073343) інфляційні втрати у розмірі 4 735 543 (чотири мільйони сімсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок три) грн 37 коп., 3 % річних у розмірі у розмірі 1 428 252 (один мільйон чотириста двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят дві) грн 57 коп. та судовий збір у розмірі 92 456 (дев`яносто дві тисячі чотириста п`ятдесят шість) грн 94 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.07.2020

Суддя Л. Г. Пукшин