ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/1612/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Н", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Вартанової Олени Миколаївни, м. Харків
про стягнення 6410,00 грн.
за участю представників:

позивача - Маковій В.В.

відповідача - Межирицький А.О.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант-Н" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Вартанової Олени Миколаївни (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 6410,00 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 6102,00 грн., з яких: 2102,00 грн. судовий збір за подання позовної заяви і 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним відповідно до видаткової накладної №1 від 31.08.2017 було здійснено відповідачу попередню оплату у розмірі 6410,00 грн. за нумерацію квартир 113, 114, 115 (у кількості 9 шт.) в багатоквартирному будинку за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця (Щорса), 26-А. Проте, з моменту здійснення перерахунку передплати відповідач роботи не виконав та грошові кошти позивачу не повернув.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.06.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 25.06.2020 о 11:00.

25.06.2020 судом розгляд справи було відкладено на 14.07.2020 о 11:00, а 14.07.2020 на 21.07.20 о 12:00.

Відповідач, через канцелярію суду 21.07.2020 за вх.№ 16652, надав відзив на позов, згідно якого просив суд позовні вимоги залишити без задоволення. При цьому у відзиві на позов відповідач вказував, що видаткова накладна №1 від 31.08.2017 та платіжне доручення № 17 від 11.09.2017 не містять обов`язкових реквізитів та є неналежними доказами у справі. Також, відповідач вказував, що платіжне доручення № 17 від 11.09.2017 не може свідчити про факт здійснення розрахункової операції.

Представник позивача у судовому засіданні 21.07.2020 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.07.2020 заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вказує позивач, у серпні 2017 року між ТОВ "Гарант-Н" та ФОП Вартановою О.М. була укладена усна домовленість про виконання певних робіт, а саме - нумерацію квартирну 113, 114, 115 в багатоквартирному будинку за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця (Щорса), 26-А. Відповідно до видаткової накладної №1 від 31.08.2017 позивачем було здійснено відповідачу попередню оплату у розмірі 6410,00 грн. згідно платіжного доручення № 17 від 11.09.2017 за відповідну нумерацію квартир. Проте, відповідач роботи не виконав, грошові кошти позивачу не повернув.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне зобов`язання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, докази, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, не підтверджують обставин наявності господарських взаємовідносин між ТОВ "Гарант-Н" та ФОП Вартановою О.М., та факту перерахування грошових коштів ТОВ "Гарант-Н" на адресу ФОП Вартанової О.М.

Так, видаткова накладна № 1 від 31 серпня 2017 року не є первинним документом у розумінні абзацу 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Втім, в порушення вищезазначених вимог видаткова накладна № 1 від 31 серпня 2017 року не містить таких обов`язкових реквізиту як посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу кваліфікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Також, матеріали позову не містять доказів, що даний документ був складений в електронній формі з дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Крім того, суд зазначає, що платіжне доручення № 17 від 11.09.2017 не свідчить про факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 4650,00 грн., оскільки воно не містить обов`язкових реквізитів. Так, додатком 2 до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 (в редакції, що діяла на час складання такого документа) затверджена форма платіжного доручення, яка серед обов`язкових реквізитів містить зокрема поле «51». Додаток 8 до зазначеної Інструкції містить вказівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів. Поле «51» має назву «Дата виконання» та повинно містити число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. Зазначеним вимогам платіжне доручення № 17 від 11.09.2017 не відповідає, а отже не може свідчити про факт здійснення розрахункової операції.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд прийшов до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог у справі.

Крім того, суд зазначає, що відносини із виконання робіт охоплюються договором підряду.

Заявлені позивачем вимоги стосуються повернення на підставі ст. 693 ЦК України попередньої оплати за порушення відповідачем зобов`язання з поставки товару.

Враховуючи те, що позовні вимоги стосуються правовідносин, яки виникають з договору підряду, позивач не набув права вимагати повернення попередньої оплати з підстави ст. 693 ЦК України, якою врегульовано відносини договору поставки (купівлі-продажу).

За таких обставин у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Н" слід відмовити повністю.

Враховуючи те, що в задоволенні позову судом відмовлено, відповідно до приписів ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за позовом покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76 - 79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "21" липня 2020 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/1612/20