УХВАЛА

м. Київ

30.07.2020Справа № 5011-18/5927-2012

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд";

про визнання неправомірними дії виконавця, скасування постанов та зняття арешту з коштів та майна.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" (відповідач 1);

Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з

обмеженою відповідальністю (відповідач 2);

про стягнення 44 320 484,60 грн. та 4 478,59 доларів США.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від скаржника: Богомазов П.С., адвокат ;

Від стягувача: Черей О.В., довіреність № 0001000/15955-20 від 09.07.20;

Від приватного виконавця: Потрясаєв О.С., помічник приватного виконавця, довіреність № 24/010/0655/129 від 24.06.20.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" та Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, у якому просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №151407К43 від 16.11.2007 року у розмірі 40 668 210,78 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 3 010 510,05 грн. нарахованих процентів за користування кредитом, 118 929,42 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 358 645,92 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 14 020,32 грн. трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, 68 991,39 грн. трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 4 478,59 дол. США трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 81 176,72 грн. інфляційних втрат, а також 64 380,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2012 року позов Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задоволено, а саме: стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"(інд. 03150, м. Київ, вул. Горького, 127, ) 40 668 210 (сорок мільйонів шістсот шістдесят вісім тисяч двісті десять) грн. 78 коп. заборгованості за кредитом, 3 010 510 (три мільйони десять тисяч п`ятсот десять) грн. 05 коп. процентів за користування кредитом, 118 929 (сто вісімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 42 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 358 645 (триста п`ятдесят вісім тисяч шістсот сорок п`ять) грн. 92 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 14 020 (чотирнадцять тисяч двадцять) грн. 32 коп. трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту, 68 991 (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 39 коп. трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 4 478 (чотири тисячі чотириста сімдесят вісім) доларів США 59 центів трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням суми процентів за користування кредитом, 81 176 (вісімдесят одна тисяча сто сімдесят шість) грн. 72 коп. інфляційних втрат у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту та процентів за користування кредитом, 64 380 (шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2013 рішення господарського суду м. Києва від 16.10.2012 залишено без зміни, а апеляційну скаргу ТОВ "Солтрейд" - без задоволення.

На виконання вищевказаного рішення 01.02.2013 видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.04.2013 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2013 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2012 у справі № 5011-18/5927-2012 - без змін.

До Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" надійшла скарга, в якій скаржник просить:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни щодо відкриття виконавчого провадження ВП №62228125, винесення постанов щодо розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди, арешту майна боржника, арешту коштів боржника, опису та арешту майна (коштів) боржника у зв`язку із безпідставно відкритим виконавчим провадженням;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2020, постанову щодо розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.06.2020, постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 01.06.2020, постанови про арешт майна боржника від 02.06.2020, постанови про арешт коштів боржника від 02.06.2020, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 15.06.2020 у межах виконавчого провадження ВП №. 62228125;

- зняти арешт з коштів та майна боржника, накладений приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною, накладений згідно постанови про арешт майна боржника від 02.06.2020, постанови про арешт коштів боржника від 02.06.2020, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 15.06.2020 у межах виконавчого провадження ВП №62228125.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 розгляд скарги призначено на 23.07.2020р.

23.07.2020р. судом було відкладено розгляд скарги до 30.07.2020р.

30.07.2020 р. в судовому засіданні представник скаржника надав усні пояснення по суті скарги та підтримав її в повному обсязі.

Представники стягувача та приватного виконавця надали заперечення що до скарги, просили суд відмовити в її задоволенні.

Розглянувши у судовому засіданні 30.07.2020р. скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" на дії приватного виконавця, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні скарги з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

За приписами ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, судове рішення у справі №5011-18/5927-2012, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Як свідчать матеріали справи, на підставі заяви №0000603/124992-20 від 01.06.2020р. Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", яка від імені товариства підписана представником Д.В. Дольським, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною було прийнято постанову від 01.06.2020р. про відкриття виконавчого провадження №62228125 з примусового виконання наказу від 01.02.2013р. Господарського суду міста Києва по справі № 5011-18/5927-2012.

01.06.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною також було винесено:

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №62228125;

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди;

02.06.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною було винесено постанови про арешт майна боржника.

02.06.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною було винесено постанову про коштів боржника.

15.06.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сулімою Оленою Олександрівною було винесено постанову про описа та арешт майна (коштів) боржника.

В обґрунтування поданої скарги боржник посилався на те, що виконавче провадження було відкрито на підставі заяви про примусове виконання судового рішення, яка була підписана з боку стягувача неуповноваженою особою, а отже, всі вчинені в межах безпідставно відкритого виконавчого провадження виконавчі дії є неправомірними, а відповідні постанови такими, що підлягають скасуванню.

У п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 , яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.3 розділу ІІІ вказаної Інструкції заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності). У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

У ч.ч.1,2 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Тобто, з системного аналізу наведених правових норм вбачається, що відкриття виконавчого провадження обумовлюється волевиявленням стягувача на виконання судового рішення у примусовому порядку.

Частиною 1 ст.16 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Як вбачається з матеріалів скарги, 01.06.2020 року представником AT «Укрексімбанк» було подано до виконання наказ господарського суду міста Києва №5011-18/5927-2012 від 01.02.2013 року та заяву про відкриття виконавчого провадження. Заява про відкриття виконавчого провадження підписана Дольським Д.В. Разом з заявою про примусове виконання рішення ОСОБА_1 було подано довіреність №0001000/11799-20 від 25.05.2020 року.

Вказаною вище довіреностю AT «Укрексімбанк» уповноважило Дольського Д.В. представляти інтереси довірителя у правовідносинах, що виникають під час примусового виконання рішень на користь AT «Укрексімбанк» в органах Державної виконавчої служби.

Приватний виконавець заперечуючи проти скарги вказував, що після отримання від стягувача заяви про примусове виконання рішення, до якої було додано довіреність №0001000/11799-20 від 25.05.2020р. Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", ним було витребувано у заявника докази наявності повноваження на представництво інтересів банку саме у приватного виконавця.

На вимогу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Суліми Олени Олександрівни Дольським Денисом Валерійовичем було надано довіреність №0001000/11798-20 від 25.05.2020р., копія якої міститься в матеріалах справи, та зі змісту якої вбачається, що останнього уповноважено на подання відповідних заяв приватним виконавцям.

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких приватний або державний виконавець повертає виконавчий документ стягувану без приймання до виконання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця Суліми О.О. про відкриття виконавчого провадження №62228125 від 01.06.2020 року, а також наступні оскаржуванні рішення виконавця прийняті у вказаному виконавчому провадженні, були винесені в порядку та в межах повноважень, наданих Сулімі О.О., як приватному виконавцю.

Щодо тверджень скаржника про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №62228125 в день винесення постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу суд відзначає наступне.

Відповідно до ч.1,5 ст. 37 Закону виконавчий документ повертається стягувану, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Законом «Про виконавче провадження» не передбачено набрання чинності постановою виконавця лише після спливу строку на оскарження даної постанови, отже будь-яка постанова державного чи приватного виконавця набуває чинності з моменту винесення (внесення в автоматизовану систему виконавчих проваджень).

Таким чином, посилання скаржника на те, що постанова державного виконавця від 01.06.2020 року, про повернення виконавчого документу, не набула чинності на момент винесення є безпідставними та необгунтованими.

Чинним законодавством не передбачено жодних строків, які обмежували б стягувана в поданні виконавчого документу до виконання в межах строку для подання.

Також судом відхиляється доводи скаржника про незаконність призначення відповідальним зберігачем арештованого майна (постанова від 15.06.2020) представника стягувача Лоли. А.А., оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу.

Таким чином, приватний або державний виконавець самостійно визначає особу, на відповідальне зберігання якої передає описане майно, а чинним законодавством не встановлено жодних обмежень щодо передачі майна на зберігання особам, які не є сторонами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, оскільки приватний виконавець діяв у відповідності до закону та в межах своїх повноважень, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної скарги.

Керуючись ст.ст. 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд" відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 31.07.2020 р.

Суддя О.В. Мандриченко