ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1609/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача - Світличний О.В.,

від відповідача - Хомутов Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський морський рибний порт" до Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" про стягнення 67989,19 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорноморський морський рибний порт" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про:

- стягнення з ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" страхового відшкодування в сумі 4993,35 грн.;

- стягнення з ПП "Бізон-Тех 2006" завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в сумі 67989,19 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 19.08.2019 р. сталася ДТП за участю автомобіля ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" (тойота королла, д/н НОМЕР_1 , яким володіє позивач на підставі договору оренди №_114/18х_ від 27.06.2018р.) та автомобіля, який належить ПП "Бізон-Тех 2006" (Шевролет Авео д/н НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_1 , на якого складено протокол про адміністративне правопорушення БР № 038565 від 19.08.2019 р. та якого в подальшому притягнуто до відповідальності постановою від 19.09.2019 р. у справі № 504/3024/19. Як вказує позивач, в зазначеній ДТП ТОВ "ЧРП? зазнало майнової шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, яким володіє ЧРП та згідно відомостей з сайту МТСБ відповідальність володільця транспортного засобу д/н НОМЕР_2 застрахована згідно полісу ОСЦПВ AM № 6798039 , який видано ПрАТ "СК "Арсенал Страхування?.

При цьому, як стверджує позивач, 07.10.2019 р. він звернувся із заявою до страховика про отримання страхового відшкодування за страховим полісом ОСЦПВ AM № 6798039, відповідно до якої 18.10.2019 р. страховиком було направлено аварійного комісара для огляду пошкодженого майна, за результатами огляду пошкодженого майна яким було складено протокол огляду колісного транспортного засобу від 18.10.2019 р., що отримана представником страховика 08.10.2019 р. Також, як зазначає позивач, Також ТОВ "ЧРП? замовило незалежну оцінку - експертне товарознавче дослідження з визначення розміру збитків, на підставі чого експертом було складено висновок № 189-19 від 11.11.2019 р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 139660,21 грн., а загальний розмір завданого внаслідок ДТП збитку становить 156632,40 грн.

Водночас, як стверджує позивач, відповідно до заяви ТОВ "ЧРП? від 04.12.2019 р. ПРАТ "СК "Арсенал Страхування? було перераховано на рахунок СТО - ТОВ "Віді Пальміра?, яке здійснювало ремонт пошкодженого майна, кошти у сумі 78690,74 грн., в т.ч. ПДВ, про що свідчать відомості реєстру додаткових накладних, які лише частково покривають вартість ремонту. Також, як додає позивач, ТОВ "ЧРП? за актом виконаних робіт з ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля додатково, до перерахованих ПрАТ "СК "Арсенал Страхування?? 78690,74 грн., сплатив СТО - ТОВ "Віді Пальміра? ще 66746,59 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Наразі позивач зазначає, що ремонт здійснювався саме на СТО - ТОВ "Віді Пальміра? з метою збереження заводської гарантії, оскільки воно є офіційним дилером тойота, а автомобіль знаходиться на гарантійному обслуговуванні.

Таким чином, за ствердженнями позивача, оскільки відповідно до страхового полісу ОСЦПВ AM № 6798039 ліміт відповідальності ПрАТ "СК "Арсенал Страхування?? становить 100000,00 грн. та розмір франшизи становить 1000,00 грн., то ПрАТ "СК "Арсенал Страхування? зобов`язано відшкодувати фактичний розмір збитків ТОВ "ЧРП? в межах встановленого страховим полісом ліміту відповідальності, у зв`язку з чим ТОВ "ЧРП? звернулося до ПРАТ "СК "Арсенал Страхування?? листом за вих. 28/1 1-87 від 27.01.2020 р., після чого ТОВ "ЧРП? отримало від ПрАТ "СК "Арсенал Страхування? на поточний рахунок доплату тільки у сумі 15810,28 грн. за меморіальним ордером № 4486324 від 27.01.2020 р. та жодної відповіді від ПрАТ "СК "Арсенал Страхування? до теперішнього часу ТОВ "ЧРП? не отримало.

Відтак, як наголошує позивач, відшкодування решти сплачених за ремонт коштів: 139660,21 грн. - (78690,74 грн. + 15810,28 грн.) = 45159,19 грн., позивач не отримав, а також залишилися невідшкодованими 16972,19 грн. вартості втрати товарної вартості автомобіля. Так, позивач вказує, що листом за вих. № 28/11-164 від 04.02.2020 р. ТОВ "ЧРП? також звернулося до володільця транспортного засобу д/н НОМЕР_2 , за участі якого сталося ДТП - ПП "Бізон-Тех 2006" з вимогою здійснити відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, на який 03.03.2020 р. було отримано відповідь від 24.02.2020 р. за вих. № 94/20- юр41, з якого вбачається, що власник транспортного засобу, водієм якого здійснено ДТП, відмовляється в добровільному порядку відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

З огляду на те, що страховиком до теперішнього часу не надано ТОВ "ЧРП? жодного рішення за отриманою заявою про страхове відшкодування, то позивач вважає, що страховик безпідставно відмовився здійснювати виплату стравного відшкодування в межах ліміту відповідальності за страховим полісом ОСЦПВ AM № 6798039 після спливу 90-денного строку для розгляду заяви потерпілого про страхове відшкодування, тобто з 07.01.2020 р., а тому зобов`язаний сплатити на користь ТОВ "ЧРП? також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування, 3% річних та інфляційні втрати.

Наразі позивач додає, що як вже було зазначено, розмір збитку, який завдано ТОВ "ЧРП? внаслідок ДТП від 19.08.2019 р. за участю автомобіля шевролет авео д/н НОМЕР_2 підтверджується як висновком експерта № 189-19 від 11.11.2019 р., так і такими первинними фінансовими документами щодо відновлювального ремонту пошкодженого майна, як акт виконаних робіт № ВПтСА-006126 від 26.12.2019 р. та платіжними дорученнями № 7219 від 29.10.2019 р., № 8321 від 03.01.2020 р. Так, позивач зазначає, що за результатами розгляду відповідної заяви про страхове відшкодування ПрАТ "СК "Арсенал Страхування? перерахувало на рахунок СТО - ТОВ "Віді Пальміра?, яке здійснювало ремонт пошкодженого майна, кошти у сумі 78690,74 грн., в т.ч. ПДВ, а також після надання страховику документів, які підтверджують вартість проведеного ремонту, було додатково перераховано на рахунок ТОВ "ЧРП? 15810,28 грн., тобто загальний розмір страхового відшкодування, що було виплачено страховиком на користь ТОВ "ЧРП?, склав лише 94501,02 грн. В той же час, як додає позивач, фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля тойота королла д/н НОМЕР_1 склала 145437,33 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № ВПтСА-006126 від 26.12.2019 р., вартість яких і була сплачена ТОВ "ЧРП?. Відповідно до висновку експерта № 189-19 від 11.11.2019 р. на підставі дослідження, проведеного до здійснення ремонту, розмір завданого ТОВ "ЧРП? матеріального збитку складає 156632,40 грн., в т.ч. ПДВ. з яких 139660,21 грн. - вартість відновлювального ремонту, 16972,19 грн. - величина втрати товарної вартості пошкодженого під час ДТП автомобіля; також витрати ТОВ "ЧРП? із залучення експерта для визначення вартості матеріального збитку складають 3000,00 грн. Наразі позивач наголошує, що ліміт відповідальності страховика становить 99000,00грн., тобто власник транспортного засобу, водій якої здійснив ДТП, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати ТОВ "ЧРП? не покритий лімітом страхового відшкодування фактичний збиток у сумі 66409,52 грн. ((145437,33 грн. + 16972,19 грн. + 3000,00 грн.) - 99000,00 грн.) з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.06.2020 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський морський рибний порт" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1609/20, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.07.2020 р.

01.07.2020 р. від відповідача - ПП "Бізон-Тех 2006" на електронну адресу господарського суду надійшов відзив на позовну заяву. Так, в обґрунтування заперечень відповідач вказує, що ТОВ "Бізон-Тех 2006" є неналежним відповідачем у цій справі в частині вимог про стягнення збитків у сумі 67989,19 грн., оскільки відповідальним за завдану в ДТП шкоду є саме ОСОБА_1 та у ПП "Бізон-Тех 2006" не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталась з вини ОСОБА_1 , оскільки останній на момент ДТП не виконував своїх трудових обов`язків. По-перше, як вказує ПП "Бізон-Тех 2006", відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України на юридичну особу покладається відповідальність лише за ту шкоду, що завдана працівником саме під час виконання ним своїх трудових обов`язків, а відтак відповідач звертає увагу суду, що вказана норма не передбачає і не пов`язує виникнення відповідальності роботодавця за шкоду, завдану особою (її працівником) при використанні (користуванні) майна роботодавця, оскільки відповідальність виникає у роботодавця лише за умови, що шкода завдана саме під час виконання працівником своїх трудових обов`язків. Однак, як вказує відповідач, всупереч вимог статей 13, 73, 74, 76, 77 ГПК України, якими визначено обов`язок сторін у справі довести ті обставиш, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог і заперечень, шляхом надання належних і допустимих доказів, на підставі яких суд встановлює обставини у справі, позивач не долучив жодного доказу того, що на момент ДТП ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки, а також у постанові не зазначено, що на момент ДТП ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки.

По-друге, наряду з відсутністю доказів виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків на момент ДТП, ПП "Бізон-Тех 2006" стверджує, що ДТП сталось не тільки не під час виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, але і поза робочим часом, який встановлений на ПП "Бізон-Тех 2006", оскільки відповідно до пункту 7.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженими загальними зборами трудового колективу ПП "Бізон-Тех 2006" згідно з Протоколом від 16.02.2009 р., на ПП "Бізон-Тех 2006" встановлено такий режим роботи: початок роботи о 08 год. 00 хв., а закінчення роботи о 17 год. 00 хв. При цьому відповідач вказує, що обізнаність ОСОБА_1 про існування вказаних правил та їх умови підтверджується його заявою від 10.07.2018 р. про прийом на роботу, написаною при прийомі на роботу до ПП "Бізон-Тех 2006" на посаду менеджера. Так, ПП "Бізон-Тех 2006" додає, що ДТП сталась о 17 год. 15 хв., що встановлено постановою Комінтерівського районного суду Одеської області від 19.09.2019 р. по справі № 504/3024/19, а відтак ці обставини не підлягають доказуванню та є обов`язковими для господарського суду Одеської області у цій справі відповідно до частин 4, 6 ст. 75 ГПК України. Відтак, як стверджує відповідач, ДТП сталась після завершення робочого дня на ПП "Бізон-Тех 2006". Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що сукупність наведеного свідчить, що в матеріалах справи немає жодного доказу про виконання ОСОБА_1 на момент ДТП своїх трудових обов`язків, а сама ДТП сталась поза робочим часом, встановленим на ПП "Бізон-Тех 2006", зважаючи на що посилання позивачем на ст. 1172 ЦК України є безпідставним, адже той факт, що ДТП сталась за участі належного ПП "Бізон-Тех 2006" автомобіля не зумовлює виникнення у ПП "Бізон-Тех 2006" обов`язку з відшкодування шкоди, завданої з вини особи, яка керувала належним ПП "Бізон-Тех 2006" автомобілем, але не виконувала трудових обов`язків на момент ДТП.

Наразі з посиланнями на ч. 2 ст. 1187, ст. 1188 ЦК України ПП "Бізон-Тех 2006" зауважує, що оскільки винною особою в заподіяні шкоди внаслідок ДТП є ОСОБА_1 , про що зазначено у постанові, то саме він і несе відповідальність за шкоду, завдану внаслідок ДТП. При цьому відповідач доводить до відома суду, що ОСОБА_1 наданий момент не є працівником ПП "Бізон-Тех 2006", оскільки 26.12.2019 року звільнився.

03.07.2020 р. від відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на електронну адресу господарського суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.

Також 03.07.2020 р. позивачем подано до господарського суду клопотання про залишення позову ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" в частині позовних вимог до ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення страхового відшкодування в сумі 4993,35 грн. без розгляду у зв`язку з добровільною сплатою останнім коштів в сумі 4993,35 грн.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 03.07.2020 р. у справі № 916/1609/20 позовну заяву ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" в частині вимог до ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 4993,35 грн. залишено без розгляду.

Наразі в судовому засіданні господарського суду 03 липня 2020 року по справі № 916/1609/20 було протокольно оголошено перерву до 22 липня 2020 року о 11 год. 00 хв.

21.07.2020 р. від позивача на електронну адресу господарського суду надійшла відповідь на відзив. Так, позивач, посилаючись на п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6, вказує, що представник відповідача 03.07.2020 р. під час судового засідання підтвердив, що зазначений автомобіль закріплений за водієм ОСОБА_1 в силу трудових відносин, а також підтвердив, що на підприємстві "діє гнучка політика", за якої дозволяється працівникам користуватися автомобілем після закінчення робочого часу. Тобто, на думку позивача, представник відповідача підтвердив ті обставини, що автомобіль, під час керування яким працівником відповідача вчинено ДТП, не вибув з володіння відповідача внаслідок неправомірного заволодіння ним працівником відповідача. Також з посиланнями на п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" позивач вказує, що на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).

Під час розгляду справи у судовому засіданні 22.07.2020 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, натомість представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Клопотання позивача про залучення до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, судом залишено без задоволення, оскільки з огляду на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження згідно положень ст. 50 ГПК України таке клопотання мало бути заявлено до початку першого судового засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

27 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іллічівський морський рибний порт" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дар Торг? (орендодавець) укладено договір оренди автомобіля № 114/18х, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти в тимчасове платне користування - оренду нові автомобілі марки Toyota Corolla Active - 2 шт., 2018 р.в. (свідоцтво про держреєстрацію НОМЕР_5 , держ. номер НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_6 ; свідоцтво про держреєстрацію НОМЕР_7 , держ. номер НОМЕР_8 , vin - НОМЕР_9 ). Майно належить орендодавцеві на праві власності, не знаходиться в заставі та вільне від прав та претензій третіх осіб.

Відтак, відповідно до умов вказаного договору оренди автомобіля № 114/18х від 27.06.2018 р. ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" є орендарем автомобіля марки Toyota Corolla Active державний номер НОМЕР_1 .

19.08.2019 року на автодорозі "Одеса-Южне" на 14 км. + 800 м., Лиманського району Одеської області сталась ДТП за участю автомобіля Toyota Corolla Active, д/н НОМЕР_1 ), яким володів ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" на підставі договору оренди № 114/18х від 27.06.2018р.) та автомобіля, який належить ПП "Бізон-Тех 2006" (Шевролет Авео д/н НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_1

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.09.2019 р. у справі № 504/3024/19 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. У вказаній постанові встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Шевроле Авео" н/з НОМЕР_2 на автодорозі "Одеса-Южне" на 14 км. + 800 м., Лиманського раайон Одеської області, не вибрав безпечної швидкості руху та дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з авто "Тойота Корола" н/з НОМЕР_1 , тим самим своїми діями порушив вимоги п. 12.1, 13.1 "Правил дорожнього руху", затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року.

Так, судом з`ясовано, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль марки Toyota Corolla Active державний номер НОМЕР_1 , що перебуває на умовах оренди у ТОВ "Чорноморський морський рибний порт".

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2019 року ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" з метою отримання страхового відшкодування звернулось з відповідною заявою до ПрАТ "СК "Арсенал Страхування".

Наразі слід зазначити, що цивільно-правова відповідальність автомобіля марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 , була застрахована Страховою компанією ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" згідно полісу № АМ6798039 .

При цьому з метою визначення розміру збитку, завданого транспортному засобу Toyota Corolla Active державний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, позивачем 11.10.2019 р. було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження дорожнього транспортного засобу.

11.11.2019 р. судовим експертом ОСОБА_2 був складений висновок експерта № 189-19 по дослідженню колісного транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 18-26), відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 19.08.2019 р. становить 156632,40 грн., з яких вартість відновлювального ремонту - 139660,21 грн. та величина втрати товарної вартості пошкодженого під час ДТП автомобіля - 16972,19 грн.

Як з`ясовано судом та визнається учасниками справи, згідно заяви ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" від 04.12.2019 р. про виплату страхового відшкодування (а.с. 39), в якій позивач просив здійснити виплату відшкодування на рахунок ТОВ "Віді Пальміра?, яке здійснило ремонт пошкодженого транспортного засобу, ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" було перераховано на рахунок ТОВ "Віді Пальміра? кошти в сумі 78690,74 грн.

Наразі з матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту виконаних робіт № ВПтСА-006126 від 26.12.2019 р., складеного ТОВ "Віді Пальміра? (виконавець) та ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" (замовник), вартість ремонту транспортного засобу - автомобіля марки Toyota Corolla (державний номер НОМЕР_1 ) склала 145437,33 грн.

При цьому судом встановлено, що позивачем було самостійно сплачено на користь ТОВ "Віді Пальміра? грошові кошти за ремонт автомобіля в сумі 66746,59 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 7219 від 29.10.2019 р. на суму 15000,00 грн. та № 8321 від 03.01.2020 р. на суму 51746,59 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.01.2020 р. позивач звернувся із заявою за вих. № 28/11-87 до ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", в якій просив здійснити в найкоротший термін доплату страхового відшкодування у повному обсязі в розмірі 21309,26 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи той факт, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", останнє у відповідності до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" мав відшкодувати їх у межах встановлених лімітів.

Так, ліміт відповідальності за страховим полісом ОСЦПВ АМ № 6798039 ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" склав 100000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн. Отже, ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" було зобов`язано відшкодувати фактичний розмір збитків ТОВ "ЧРП" в межах встановленого страховим полісом ліміту відповідальності.

На момент звернення позивача до суду із заявленим позовом страховиком - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 6798039 була здійснена часткова виплата позивачу страхового відшкодування у загальному розмірі 94501,02 грн. в межах страхового полісу, що визнається сторонами. Таким чином, позивачем у поданому до господарського суду позові була заявлена вимога до страховика про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 4498,98 грн. (99000,00 грн. - (78690,74 грн. + 15820,28 грн.)), а також про стягнення нарахованої на вказану суму страхового відшкодування пені в сумі 361,39 грн., 3% річних в сумі 52 грн. та інфляційних втрат в сумі 80,98 грн.

Під час розгляду справи в суді ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 02.07.2020 р. було сплачено заявлену до стягнення відносно нього суму боргу в загальному розмірі 4993,35 грн. згідно платіжного доручення № 34424811 від 02.07.2020 р., у зв`язку з чим за клопотанням позивача ухвалою господарського суду Одеської області від 03.07.2020 р. у справі № 916/1609/20 позовну заяву ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" в частині вимог до ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 4993,35 грн. залишено без розгляду.

Відтак, предметом розгляду є вимоги позивача до ПП "Бізон-Тех 2006" як володільця джерела підвищеної небезпеки - автотранспортного засобу марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 про стягнення завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди фактичного збитку, непокритого лімітом страхового відшкодування, в сумі 66409,52 грн. ((145437,33 грн. + 16972,19 грн. + 3000,00 грн.) - 99000,00 грн.), а також про стягнення нарахованих на вказану суму збитків 3% річних в сумі 517,12 грн. та інфляційних втрат в сумі 1062,55 грн.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 , який керував автотранспортним засобом, що було учасником вищевказаної ДТП, на день її вчинення перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006", про що свідчить заява про прийняття на роботу від 10.07.2018 р. та наказ про звільнення ОСОБА_1 від 26.12.2019 р. № 551-к.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: 1) наявність збитків, 2) наявність порушення з боку цієї особи, 3) причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та 4) вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала автомобілем марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 встановлена у судовому порядку. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19.09.2019 року у справі № 504/3024/19.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Так, господарським судом встановлено, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди володів транспортним засобом - марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 та фактично використовував їх у своїй господарській діяльності, а ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, тому саме відповідач як роботодавець повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником.

При цьому доводи відповідача щодо відсутності підстав для покладення на ПП "Бізон-Тех 2006" відповідальності у вигляді сплати збитків, спричинених його працівником, з огляду на скоєння ДТП у неробочий час, суд вважає безпідставними, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами заволодіння ОСОБА_1 транспортним засобом "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 неправомірно. Адже відповідальність за завдання шкоди може бути покладена на ОСОБА_1 лише за умови, якщо буде доведено неправомірність заволодіння ним транспортним засобом відповідача. Наразі господарський суд зауважує, що у даному випадку на відповідача покладається обов`язок довести факт неправомірності перебування належного відповідачу транспортного засобу в управлінні ОСОБА_1 , а не навпаки - на позивача обов`язок довести факт виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків на момент ДТП. При цьому відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт неперебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем в момент вчинення ДТП. Посилання відповідача на встановлений режим роботи підприємства з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. не свідчить про неправомірність ОСОБА_1 керування належним відповідачу транспортним засобом у 17 год. 15 хв. в момент вчинення ДТП. Обставини щодо недотримання ОСОБА_1 встановленого на підприємстві режиму роботи не спростовують висновку суду про правомірність управління вказаною особою транспортним засобом відповідача саме в момент вчинення ДТП та перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з відповідачем. Таким чином, доводи відповідача про те, що ПП "Бізон-Тех 2006? є неналежним відповідачем у даній справі, не приймаються судом до уваги.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, що не покривається полісом страхування, заподіяної майну позивача, покладається на володільця джерела, а саме ПП "Бізон-Тех 2006", якому належить автотранспортний засіб марки "Chevrolet Aveo" д/н НОМЕР_2 . В свою чергу ПП "Бізон-Тех 2006? як роботодавець не позбавлений права заявити відповідні вимоги ОСОБА_1 в регресному порядку згідно ст. 1191 ЦК України.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 04.02.2020 р. ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" звернулось до ПП "Бізон-Тех 2006" з вимогою здійснити протягом 5-ти банківських днів відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди у добровільному порядку у розмірі 65131,38 грн., на яку було отримано відповідь від 24.02.2020 р., в якій власник транспортного засобу, водієм якого спричинено ДТП, відмовлено в добровільному порядку відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, господарський суд зазначає, що відповідно до висновку експерта від 11.11.2019 р. № 189-19 по дослідженню колісного транспортного засобу Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 19.08.2019 р. становить 156632,40 грн., із яких вартість відновлювального ремонту - 139660,21 грн. та величина втрати товарної вартості пошкодженого під час ДТП автомобіля - 16972,19 грн. При цьому витрати позивача із залучення експерта для визначення вартості матеріального збитку складають 3000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 18.10.2019 р. на суму 3000,00 грн., які було сплачено ТОВ "Чорноморський морський рибний порт" 23.10.2019 р., що підтверджується платіжним дорученням № 7131 від 23.10.2019 р. на суму 3000,00 грн.

Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, господарський суд зазначає, що з огляду на те, що вартість витрат з відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу склала в загальному розмірі 165409,52 грн., відповідно з урахуванням відшкодованої страховиком суми збитків у розмірі 99000,00 грн. з відповідача як володільця джерелом підвищеної небезпеки підлягає стягненню 66409,52 грн. (різниця між завданою і відшкодованою страховою компанією сумою збитків 165409,52 грн. - 99000,00 грн.).

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 517,12 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1062,55 грн. суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

При цьому оскільки ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання? книги 5 ЦК України, відповідно приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц.

Відтак, господарський суд зазначає, що положення ст. 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі у разі прострочення виконання зобов`язання щодо сплати збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому в даному випадку цілком правомірним є нарахування позивачем 3% річних від простроченої суми збитків та інфляційних втрат. Адже саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди в момент її заподіяння, і з цього моменту у відповідача виникло зобов`язання її відшкодувати.

Поряд з цим господарський суд зауважує, що з огляду на положення ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України з моменту набрання чинності рішенням суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити лише точно визначений розмір шкоди. Тобто, зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду, це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами. Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так як одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу. Відповідний правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі № 703/2718/16-ц.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 517,12 грн. за період з 24.02.2020 р. (момент отримання відповіді відповідача про відмову у відшкодуванні фактичного збитку) до 28.05.2020 р. (95 дн.), судом встановлено, що розрахунок 3% річних на суму невідшкодованого збитку 66409,52 грн. було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 517,12 грн. При цьому здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних відповідачем не оспорено.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Зважаючи на викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, нарахованих на суму невідшкодованого збитку в розмірі 66409,52 грн., за березень і квітень 2020 року, в загальному розмірі 1062,55 грн. та встановлено, що розрахунок інфляційних нарахувань було здійснено позивачем правильно із застосуванням вірно обраного сукупного індексу інфляції у вказаному періоді прострочення - 1,008. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 1062,55 грн.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський морський рибний порт" обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський морський рибний порт" до Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" про стягнення 67989,19 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (70605, Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморський морський рибний порт" (68094, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Центральна, 1; ; п/р IBAN НОМЕР_12 у філії АТ "Укрексімбанк" в м. Одесі, МФО 322313) збитки в сумі 66409/шістдесят шість тисяч чотириста дев`ять/грн. 52 коп., 3% річних в сумі 517/п`ятсот сімнадцять/грн. 12 коп., інфляційні втрати в розмірі 1062/одна тисяча шістдесят дві/грн. 55 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2102/дві тисячі сто дві/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27 липня 2020 р.

Суддя В.С. Петров