ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

27.07.2020 м.Дніпро Справа № 904/9095/14

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді (доповідача) - Березкіної О.В.,

суддів - Широбокової Л.П., Чус О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторгсервіс"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року у справі № 904/9095/14 (суддя Красота О.І.)

за позовом ПАТ КБ "Приват Банк", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторгсервіс"

про стягнення 29 677, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року у справі № 904/9095/14 позов задоволено.

Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторгсервіс" на користь ПАТ КБ "Приват Банк" 16 420, 43 грн. заборгованості із прострочення кредиту; 8 089, 49 грн. простроченої заборгованості зі сплати відсотків; 1 773, 36 грн. заборгованості зі сплати комісії; 3 393, 92 грн. пені та суму 1 827 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторгсервіс" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року по справі № 904/9095/14 в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також апелянт просив поновити пропущений ним строк на апеляційне оскарження судового рішення, ухваленого у 2014 році, посилаючись на те, що матеріали справи не містять підтвердження факту належного повідомлення представника відповідача про необхідність явки в судове засідання, отже апелянт має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду в порядку ст.256 ГПК України.

Розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

В ст.1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою.

Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язки держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду.

Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", пп. 51 і 52).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторгсервіс» майже через 6 років після ухвалення рішення суду першої інстанції з посиланням на те, що відповідач не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та з відповідним клопотанням про поновлення пропущеного строку.

Розглянувши дане клопотання про поновлення строку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ГПК України (у редакції, чинній на час постановлення судом першої інстанції рішення від 16.12.2014) апеляційна скарга подається, а апеляційне подання вноситься, протягом десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Згідно з п. 13 ч. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017, тобто до набрання чинності нової редакції ГПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, проте розгляд таких скарг здійснюється за правилами, встановленими ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Стаття 261 ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачає випадки відмови у відкритті апеляційного провадження.

У ч. 2 ст. 261 ГПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Тобто, у вказаній статті ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку, тоді як строки оскарження судових рішень суду першої інстанції, ухвалених до 15.12.2017, врегульовано ст. 93 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими на судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017, керується, в тому числі, приписами ч. 2 ст. 261 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017).

Такий правовий висновок наведений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2018 у справі № 54/239.

Отже, у разі подання апеляційної скарги на судове рішення після спливу одного року з дня складення повного тексту цього рішення, суд апеляційної інстанції має перевірити та надати оцінку наявності підстав для застосування до такої апеляційної скарги наслідків, передбачених ч. 2 ст. 261 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), а саме щодо зазначення та обґрунтування скаржником випадків, передбачених п. 1, 2 зазначеної норми, наявність яких надає право на поновлення строку апеляційного оскарження.

В апеляційні скарзі апелянт просить поновити процесуальний строк, посилаючись на те, що матеріали справи не містять підтвердження факту належного повідомлення представника відповідача про необхідність явки в судове засідання, отже апелянт має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду в порядку ст.256 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, з спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 10.12.2014 рік місце місцезнаходження юридичної особи : 51900, Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, Заводський район, вулиця Дзержинського, будинок 13 ( а.с.51,т.1).

Ухвалу господарського суду від 19.11.2014 року у справі № 904/9095/14 про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду на 16.12.2014 року було направлено за юридичною адресою відповідача, та повернуто з відміткою « повернення за закінченням терміну зберігання» ( а.с.54, т.1).

Рішення суду від 16.12.2014 року було направлено за вказаною адресою в позовній заяві також було повернуто з відміткою « повернення за закінченням терміну зберігання» ( а.с.64, т.1).

Відповідно до статті 65 ГПК України в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення суду першої інстанції, суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Оскільки, судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою за закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а тому доводи апелянта про неповідомлення про розгляд справи, є безпідставними.

В той же час, здійснення перегляду судових рішень, які набрали законної сили і є чинними, є порушенням принципу правової певності, оскільки такі рішення не можуть бути поставлені під сумнів, а здійснення перегляду цих рішень не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішень, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цих рішень.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у прийнятій об"єднаною палатою Касаційного господарського суду постанові від 02.04.2019 у справі №922/765/15.

З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, який повинен був відбутися 16.12.2014 року, то у відповідності до ч.2 ст. 261 ГПК України необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення

Керуючись ст.234, 235, п.1 ч.2 ст.261 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторгсервіс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 року у справі №904/9095/14.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому ст.288 Господарського процесуального кодексу України.

Направити скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Головуючийсуддя О.В.Березкіна

Суддя Л.П.Широбокова

Суддя О.В.Чус