ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.07.2020 Справа № 914/2773/19

За позовом: Стрийської міської ради Львівської області, м. Стрий Львівської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Телегія Івана Михайловича, м. Стрий Львівської області

про демонтаж тимчасової споруди (торгівельного кіоску)

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Филик О.З. - представник;

Телегій І.М. - підприємець.

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/2773/19 за позовом Стрийської міської ради Львівської області до Фізичної особи-підприємця Телегія Івана Михайловича про демонтаж тимчасової споруди (торгівельного кіоску).

Ухвалою суду від 02.01.2020 було відкрито провадження у справі № 914/2773/19 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 27.01.2020.

Ухвалою суду від 27.01.2020 розгляд справи було відкладено на 24.02.2020, через неявку представника позивача та клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зверненням останнього до Комісії з питань законності та дотримання прав людини Стрийської міської ради Львівської області

Ухвалою суду від 24.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 16.03.2020

В подальшому, розгляд справи неодноразово було відкладено зважаючи на запровадження карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), про що зазначено у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання 22.07.2020 представник позивача не з`явився, 21.07.2020 на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, а також надіслав пояснення з приводу клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в якому просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, з мотивів що дана справа виходячи із суб`єктного складу та предмету спору повинна розглядатися судами господарської юрисдикції.

В судове засідання, яке відбулося 22.07.2020 представник відповідача з`явився, підтримав раніше подане клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Судом встановлено.

Стрийська міської ради Львівської області (надалі - позивач) звернулася з позовом до Фізичної особи-підприємця Телегія Івана Михайловича (надалі - відповідач) про демонтаж тимчасової споруди (торгівельного кіоску).

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 березня 2018 року між сторонами у справі укладено договір № 17 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди на розміщення пересувних малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності та рекламоносіїв. Відповідно до даного договору, відповідачу було надано в тимчасову оренду конструктивний елемент благоустрою - тротуар площею 13,5 кв.м. за адресою: по вул. М. Заньковецької (біля буд. № 48а по вул. Успенській), що в м. Стрий.

В жовтні 2018 до міськвиконкому надійшло колективне звернення мешканців житлового будинку № 48а на вул. Успенській із запереченням щодо подальшого розміщення тимчасової споруди за вказаною адресою, у зв`язку із недотриманням власником кіоска санітарних норм.

24.10.2018 позивач листом звернувся до відповідача про необхідність дотримання добросусідських стосунків, відповідно до глави 17 «Добросусідство» Земельного кодексу України, та повідомив про неможливість продовження дії паспорту прив`язки даної тимчасової споруди після його завершення.

В березні 2019 відповідач подав заяву про продовження терміну дії паспорта прив`язки вказаної тимчасової споруди, однак позивачем було відмовлено відповідачу в задоволенні вказаної заяви. Оскільки, термін дії договору закінчився 14 березня 2019 р., а новий не укладався, тому відповідач зобов`язаний був демонтувати тимчасову споруду до 01.04.2019.

Незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача про демонтаж тимчасової споруди, останній так і не здійснив демонтаж спірної споруди, що стало підставо для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

У поданому відзиві відповідач позовні вимоги заперечив з мотивів, що тимчасова споруда не виключена з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у місті Стрий, в матеріалах справи немає доказів розірвання договору оренди чи скасування паспорту прив`язки, відсутні також докази що спірна тимчасова споруда не відповідає чи суперечить детальним планам території міста Стрий.

В подальшому, в клопотанні від 24.06.2020 відповідач просить суд закрити провадження у справі з мотивів, що вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Норми права та мотиви з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із ефективних правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсним актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, де суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на приписи ст.ст. 10, 12, 13, 14, 15, 34, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Статтею 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Таким чином, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів (аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 914/1092/18).

У розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів», дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - це роботи щодо відновлення об`єкту благоустрою території).

З огляду на викладене, Стрийська міська рада Львівської області, будучи наділеною рядом контролюючих повноважень, здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, в тому числі вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою.

Відповідно до наведених приписів законодавства, спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою (зокрема, відновлення благоустрою шляхом демонтажу елементів благоустрою) є публічно-правовими й мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства (аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 914/1092/18).

Суд зауважує, що рішення суб`єкта владних повноважень щодо демонтажу тимчасових споруд може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога щодо демонтажу тимчасових споруд - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами вчинення відповідних дій у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про здійснення демонтажу тимчасових споруд можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про здійснення демонтажу тимчасових споруд є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень щодо такого демонтажу.

Предметом спору у даній справі є зобов`язання відповідача демонтувати тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності загальною площею 13,5 кв. м. у місті Стрий по вул. М. Заньковецької, у зв`язку з скаргами мешканців будинку на вул. Успенській, 48А на недотримання відповідачем санітарних норм поблизу спірної тимчасової споруди, закінченням терміну дії паспорта прив`язки та договору № 17 на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди на розміщення пересувних малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності та рекламоносіїв. Земельна ділянка при цьому не є предметом спору у справі; між сторонами немає спору щодо права на тимчасову споруду, оскільки відповідачем не оскаржується право на тимчасову споруду.

Відтак, позивач, як орган місцевого самоврядування, що наділений контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою, оскільки відповідач не демонтував спірну тимчасову споруду в добровільному порядку. Спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою є публічно-правовими й мають розглядатись у порядку адміністративного судочинства (аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.03.2020 у справі № 923/652/9)

Виходячи із вищезазначеного, проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що даний спір за своєю правовою природою є публічно-правовим спором, та не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

За умовами п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи наведене та позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі оскільки даний спір не підвідомчий господарським судам.

На виконання ч. 2 ст. 231 ГПК України, суд роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає розгляду у судах адміністративної юрисдикції.

Згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Суд зазначає, що питання повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом, може бути вирішено в порядку передбаченому статтею 7 Закону України "Про судовий збір", за наявності відповідного клопотання позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України та ст. ст. 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Провадження у справі № 914/2773/19 за позовом Стрийської міської ради Львівської області до Фізичної особи-підприємця Телегія Івана Михайловича про демонтаж тимчасової споруди (торгівельного кіоску) - закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 27.07.2020 року.

Суддя П.Т. Манюк