ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р. Справа№ 927/1027/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Попікової О.В.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

третьої особи-1: не з`явився

третьої особи-2: не з`явився

третьої особи-3: не з`явився

третьої особи-4: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2020 (повний текст рішення складено та підписано 13.03.2020) у справі №927/1027/19 (суддя Одинець І.М.)

за позовом Чернігівської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 (третя особа-1), ОСОБА_2 (третя особа-2), ОСОБА_3 (третя особа-3)

до Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради (третя особа-4)

про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2019 року Чернігівська міська рада звернулась до господарського суду Чернігівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» про визнання недійсними: свідоцтва про право власності на квартиру № АДРЕСА_4 від 08.01.2003, видане Чернігівському обласному проектному ремонтно-будівельному закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі п. 1.8 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 86 від 17.04.1995 та свідоцтва про право власності на квартиру квартиру № АДРЕСА_3 від 01.04.2010, видане на підставі п. 1.37 рішення Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Чернігівської міської ради №16/VII-30 від 28.02.2017 визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.04.1995 №86, на підставі якого було видане свідоцтво від 08.01.2003 про право власності на квартиру № АДРЕСА_4 , а рішенням Чернігівської міської ради від 04.06.2015 скасовано п.1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010, на підставі якого було видане свідоцтво від 01.04.2010 про право власності на квартиру № АДРЕСА_3 .

При цьому позивач посилається на те, що спірна квартира віднесена до державного житлового фонду, а відтак перебуває у віданні Чернігівської міської ради і за рішенням останньої у користуванні третіх осіб на стороні позивача з 1996 року. Разом з тим, існування свідоцтв на зазначену квартиру, виданих на підставі скасованих рішень виконавчого комітету Чернігівської міської ради, перешкоджає позивачу здійснювати повноваження, передбачені ст.15,18 ЖК Української РСР.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2020 у справі №927/1027/19 позов задоволено, визнано недійсними: свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 від 08.01.2003, видане Чернігівському обласному проектному ремонтно-будівельному закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» на підставі п. 1.8 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, квартиру № АДРЕСА_4 від 01.04.2010, видане Закритому акціонерному товариству "Чернігівоблбуд" на підставі п. 1.37 рішення Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010. З Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» на користь Чернігівської міської ради стягнуто витрати по сплаті судового збору у сумі 3 842,00грн.

Рішення суду мотивовано тим, що підставою видачі спірних свідоцтв про право власності були рішення виконавчого комітету міської ради, тобто видача свідоцтв є дією з оформлення права власності на підставі рішень. Таким чином, оскільки рішення визнані незаконними та скасовані, то свідоцтва про право власності на майно, якими посвідчено право власності ЗАТ(ПАТ) «Чернігівоблбуд» на нерухоме майно, підлягають визнанню недійсними.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва, Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що належних доказів, що спірна квартира належить до житлового фонду Чернігівської міської ради чи знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні конкретного державного підприємства суду надано не було. Також, відповідач послався на те, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає визначеним ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на апеляційну скаргу).

25.05.2020 від третіх осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Також 25.05.2020 від Чернігівської міської ради на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів відповідача і просить суд залишити його апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу від Комунального підприємства "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Чернігівської обласної ради на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2020 у справі №927/1027/19, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 27.05.2020.

20.05.2020 суддею Північного апеляційного господарського суду Демидовою А.М. заявлено самовідвід від розгляду справи №927/1027/19. Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів у її неупередженості, що можуть виникнути у зв`язку із тим, що предмет спору у даній справі пов`язаний з іншою справою, рішення в якій приймав родич її близької особи (справа № 927/731/17).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 заяву судді Демидовою А.М. про самовідвід у справі №910/10039/19 задоволено. Матеріали справи № 927/1027/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою, відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1535/20 від 22.05.2020 у справі № 927/1027/19 призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2020 справу передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя Ходаківська І.П., судді: Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Попікова О.В., Владимиренко С.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" на рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2020 у справі №927/1027/19. Розгляд справи призначено в засіданні суду на 22.07.2020.

Представники сторін та третіх осіб у судове засідання 22.07.2020 не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представників сторін та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 16.04.1990 №86 «Про державне та індивідуальне будівництво» Чернігівському обласному ремонтно-будівельному тресту надано дозвіл на проведення проектно-вишукувальних робіт на площі 0,2га по АДРЕСА_3 для будівництва односекційного 9-10 поверхового житлового будинку. Зазначено, що у витрати, пов`язані з будівництвом, включити вилучення земельної ділянки та знесення житлового будинку №8 по пров. Тракторному.

Пунктом 1.8 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.04.1995 № 86 "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках і в тих, які підлягають знесенню" Проектно-ремонтному будівельному орендному підприємству "Чернігівоблбуд" виділено житлову площу розміром 2643,71 кв. м, а саме квартири з № 1 по № 32 та з № 34 по № 40 в будинку АДРЕСА_3 , внаслідок того, що 40-квартирний будинок збудований за кошти орендного підприємства.

12.11.1997 ЗАТ «Чернігівоблбуд» громадянину ОСОБА_1 видано ордер №4 на житлову площу у відомчому будинку №741939 серія ІІІ-ЕЛ по будинку 4а квартира АДРЕСА_6 . З листопада 1997 року і по теперішній час громадянин ОСОБА_1 , громадянка ОСОБА_2 та громадянин ОСОБА_3 проживають у зазначеній квартирі за згоди Чернігівської міської ради.

08.01.2003 на виконання п.1.8 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.04.1995 № 86, Чернігівському обласному проектному ремонтно-будівельному ЗАТ «Чернігівоблбуд» було видано свідоцтво про право власності на квартиру № АДРЕСА_3 .

Пунктом 1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.03.2010 № 48 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, оформлення дублікатів свідоцтва про право власності, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками» було доручено Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтва про право власності на підставі проведеної технічної інвентаризації юридичним та фізичним особам - ЗАТ "Чернігівоблбуд" на квартири, зокрема кв. № АДРЕСА_3 .

На виконання п. 1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.03.2010 № 48, ЗАТ «Чернігівоблбуд» видано свідоцтво від 01.04.2010 про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру № АДРЕСА_3.

Право власності зареєстровано КП «Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації» під №1442 в книзі 2.

Рішенням Чернігівської міської ради від 04.06.2015 "Про скасування п. 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №48 від 15.03.2010 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, оформлення дублікатів свідоцтва про право власності, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками" вказаний пункт 1.37 Рішення від 15.03.2010 скасовано як протиправний.

Зазначене рішення Чернігівської міської ради у судовому порядку не оскаржувалось.

Рішенням Чернігівської міської ради від 28.02.2017 №16/VII-30 "Про скасування п. 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 17.04.1995 "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках" вказаний пункт 1.8 Рішення від 17.04.1995 № 86 скасовано з посиланням на статті 8, статті 47 Конституції України, статі 25 та 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та визнано таким, що не відповідає Конституції України та чинному законодавству України.

В липні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Чернігівоблбуд" звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Чернігівської міської ради від 28.02.2017 №16/VII-30 "Про скасування п. 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 86 від 17.04.1995 "Про виділення житла підприємствам, громадянам міста, повторне заселення звільнених квартир, видачу ордерів, затвердження представлених списків, виділення житла громадянам, які проживають в аварійних будинках".

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.10.2017 у справі № 927/731/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та постановою Верховного Суду від 27.02.2018, в позові було відмовлено, з посиланням, зокрема, на те, що будинок № АДРЕСА_3 був прийнятий в експлуатацію згідно з Актом державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію об`єктів житлово-комунального призначення щодо 40-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_3, загальною площею 2475, 3 кв.м., збудованого ЗАТ "Чернігівоблбуд", затвердженого рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 25.01.2002 № 7, тобто на сім років пізніше прийняття рішення міськвиконкому № 86 від 17.04.1995. Виділення квартир відбулося у недобудованому та не зданому в експлуатацію будинку, що було заборонено чинним на той час цивільним законодавством (Інструкцією Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Постановою Верховної Ради України "Про порядок дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР"). Сесія Чернігівської міської ради в межах наданої їй компетенції розглянула питання та надала відповідну оцінку законності прийняття рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів №86 від 17.04.1995, яким тривалий час створювалися перешкоди громадянам у реалізації їх прав на приватизацію квартир.

Обставини, встановлені рішенням господарського суду Чернігівської області у справі №927/731/17, яке набрало законної сили, мають преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі та не потребують повторного доказування (згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, оскільки, на його думку, він позбавлений права розпорядження зазначеним майном, що входить до державного житлового фонду і знаходиться у віданні Чернігівської міської ради у зв`язку з наявністю спірних свідоцтв та чиненням перешкод з боку відповідача, а саме поданням позовів до третіх осіб з метою позбавлення прав володіння і користування майном та оскарження законних рішень міськради.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до статті 16 ЦК України, за частиною 3 якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Водночас, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом.

Статтею 15 Житлового кодексу Української РСР, яка діяла на момент початку та закінчення будівництва, було передбачено, що виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: 1) здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду (частина перша статті 30); 2) керують житловим господарством, забезпечують належний технічний стан, капітальний і поточний ремонт житлового фонду, що є у віданні Ради; 3) здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад (частина перша статті 18); 4) здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду; 5) здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39);

6) приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради (стаття 51), затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду (стаття 52);

Відповідно до ч.1 ст.4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Ст. 5 Житлового кодексу Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

З огляду на наведені вище положення законодавства, спірна квартира відносилась до державного житлового фонду та знаходилась у віданні позивача.

З визнання недійсними рішень ради, на підставі яких було видано спірні свідоцтва, спірна квартира повернулась до житлового фонду ради, а відтак, Чернігівська міська рада є належним позивачем у даній справі, який звернувся до суду за захистом свого права.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку, право на звернення з позовом у позивача виникло з моменту скасування рішень, на підставі яких було видано оспорювані свідоцтва, тобто з 28.02.2017 (свідоцтво від 08.01.2003) та 04.06.2015 (свідоцтво від 01.04.2010).

Відповідно до ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як свідчать матеріали справи, у травні 2018 року Чернігівська міська рада звернулась до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до ПАТ «Чернігівоблбуд», громадянина ОСОБА_4 , громадянки ОСОБА_2 та громадянина ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на квартиру АДРЕСА_4 від 08.01.2003 та від 01.04.2010, визнання права власності на квартиру за територіальною громадою міста Чернігова.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28.11.2018 рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.08.2018 скасовано, провадження у справі за позовом Чернігівської міської ради до ПАТ «Чернігівоблбуд» про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та визнання права власності - закрито, в позовних вимогах до громадянина ОСОБА_1 , громадянки ОСОБА_2 та громадянина ОСОБА_3 відмовлено.

За таких обставин строк позовної давності був перерваний у травні 2018 року пред`явленням позивачем позову про визнання недійсними спірних свідоцтв від 08.01.2003 та від 01.04.2010 і з травня 2018 року перебіг позовної давності почався заново, а відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що перебіг позовної давності на момент звернення з даним позовом до суду не є пропущений.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Місцевим господарським судом в даному випадку правомірно враховано правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/849/17, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, згідно із якою свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Чинність документа, в даному випадку свідоцтва є показником, який характеризує його юридичну силу, тобто якщо правова підстава (правочин), у зв`язку з якою був виданий документ, визнана недійсною, то такий правочин не породжує в його сторін прав, а відтак свідоцтво, як посвідчувальний документ, втрачає свою юридичну силу, і не може підтверджувати право, яке вже відсутнє.

Підставою видачі свідоцтва про право власності від 08.01.2003 є п. 1.8 рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів № 86 від 17.04.1995, а підставою видачі свідоцтва про право власності від 01.04.2010 є п. 1.37 рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 48 від 15.03.2010, тобто видача свідоцтв є дією з оформлення права власності на підставі рішень. Таким чином, оскільки в подальшому зазначені пункти рішень виконкомів Чернігівської міської ради рішеннями Чернігівської міськради скасовані як протиправні, то свідоцтва про право власності на квартиру № АДРЕСА_3 від 08.01.2003 та від 01.04.2010, якими посвідчено право власності відповідача на нерухоме майно, підлягають визнанню недійсними.

З огляду на зазначене вище вмотивованим є висновок господарського суду Чернігівської області про задоволення позову.

З огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", частину 1 статті 3 і частину четверту статті 11 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2020 у справі № 927/1027/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Чернігівоблбуд».

4. Поновити дію рішення господарського суду Чернігівської області від 10.03.2020 у справі № 927/1027/19.

5. Матеріали справи № 927/1027/19 повернути господарському суду Чернігівської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 23.07.2020.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді О.В. Попікова

С.В. Владимиренко