ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/784/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії бурове управління "Укрбургаз", м. Красноград
до Приватної фірми "Орія", м. Харків
про стягнення штрафних санкцій
за участю представників:

позивача - ТищенкоА.І.

відповідача - Заворотній А.В.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 до господарського суду звернулось Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (надалі - позивач) та просить стягнути з Приватної фірми "Орія" (надалі - відповідач) пеню в розмірі 1.936,834,06 грн., штраф у сумі 957.549,60 грн. та відшкодувати позивачу витрати на сплату судового збору в сумі 43.415,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки за № УБГ 72/015-19 від 07.02.2019 р. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався поставити позивачу інгібітор глинистих сланців GІР-РОWER марки "Е" зазначений у специфікації строк, що є невід`ємною частиною до договору , сторонами визначений графік поставки (додаток № 3), що починається до 09.03.2019 по 06.08.2019. Як зазначає позивач, поставка шести партій здійснювалася з простроченням виконання зобов`язання.

Ухвалою суду від 17.03.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 06.04.2020 р. о 09:30, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося з метою виконання завдання підготовчого провадження та забезпечення процесуальних прав сторін.

Ухвалою від 15.06.2020 р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06.07.2020 р. о 10:30.

06.07.2020 р. розгляд справи було відкладено на 12:00 21.07.2020 р.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

07.02.2019 р. між AT «Укргазвидобування» в особі філії БУ «Укрбургаз» (покупець) та ПФ «Орія» (постачальник) було укладено договір поставки № УБГ72/015-19 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Інгібітор глинистих сланців GIP-POWER марки «Е» (далі - Товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації (далі - Специфікація), яка є Додатком №1 до Договору та є її невід`ємною частиною.

Пунктом 3.2. встановлено, що загальна ціна Договору вказується в Специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ. Відповідно до п. 1.3. Договору Постачальник гарантує, що Товар, який є предметом Договору належить йому на праві власності або іншому речовому праві, що надає йому право розпоряджатися Товаром.

Строк поставки Товару визначається Графіком поставки Товару, який є Додатком №3 до Договору та є його невід`ємною частиною. Відповідно до п. 5.1. Договору строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Пункт 5.2. Договору визначає, що датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної. Відповідно до п. 6.3.1. Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором.

За Специфікацією № 1 (Додаток №1 до Договору) від 07.02.2019 року Постачальник зобов`язується поставити Інгібітор глинистих сланців GIP-POWER марки «Е» в кількості 180 т. на загальну суму 13 679 280,00 грн. з ПДВ. Пунктом 3 Специфікації №1 до Договору Сторони погодили, що строк поставки обумовлений в Графіку поставки. Графіком поставки (Додаток №3 до Договору) від 07.02.2019 року передбачено поставку Товару в наступні строки: 30 днів з дати укладення договору, тобто до 09.03.2019 року - 40 т.; 60 днів з дати укладення договору, тобто до 08.04.2019 року - 40 т.; 90 днів з дати укладення договору, тобто до 08.05.2019 року - 40 т.; 120 днів з дати укладення договору, тобто до 07.06.2019 року - 20 т.; 150 днів з дати укладення договору, тобто до 07.07.2019 року - 20 т.; 180 днів з дати укладення договору, тобто до 06.08.2019 року - 20 т.

Позивач вказував, що поставка першої партії Товару в кількості 40 т. строком до 09.03.2019 року здійснювалася в наступні строки:

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000260 від 15.04.2019 року поставлено 18 т. Товару на суму 1 367 928,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 33 дні.

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000527 від 25.07.2019 року поставлено 8 т. Товару на суму 607 968,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 134 дні.

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000701 від 26.09.2019 року поставлено 14 т. Товару на суму 1 063 944,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання понад 181 день.

Поставка другої партії Товару в кількості 40 т. строком до 09.04.2019 року здійснювалася в наступні строки:

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000701 від 26.09.2019 року поставлено 4 т. Товару на суму 303 984,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 169 днів.

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000718 від 02.10.2019 року поставлено 18 т. Товару на 1 367 928,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 175 днів;

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000721 від 03.10.2019 року поставлено 18 т. Товару на 1 367 928,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 176 днів;

Поставка третьої партії Товару в кількості 40 т. строком до 08.05.2019 року здійснювалася в наступні строки:

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000750 від 15.10.2019 року поставлено 18 т. Товару на 1 367 928,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 154 дні;

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000753 від 16.10.2019 року поставлено 18 т. Товару на 1 367 928,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 158 днів;

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000778 від 24.10.2019 року поставлено 4 т. Товару на суму 303 984,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 166 днів.

Поставка четвертої партії Товару в кількості 20 т. строком до 07.06.2019 року здійснювалася в наступні строки:

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000778 від 24.10.2019 року поставлено 12 т. Товару на 911 952,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 135 днів;

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000853 від 21.11.2019 року поставлено 8 т. Товару на 607 968,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 163 дні;

Поставка п`ятої партії Товару в кількості 20 т. строком до 07.07.2019 року здійснювалася в наступні строки:

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000853 від 21.11.2019 року поставлено 8 т. Товару на 607 968,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 134 дні;

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000868 від 28.11.2019 року поставлено 12 т. Товару на 911 952,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 141 день;

Поставка шостої партії Товару в кількості 20 т. строком до 06.08.2019 року здійснювалася в наступні строки:

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000868 від 28.11.2019 року поставлено 6 т. Товару на 445 976,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 112 днів;

- відповідно до видаткової накладної №РН-0000885 від 04.12.2019 року поставлено 14 т. Товару на 1 063 944,00 грн. з ПДВ, з простроченням виконання зобов`язання на 118 днів.

Враховуючи зазначені обставини, позивач вказував, що Договір був виконаний в повному обсязі, але з простроченням виконання зобов`язання в частині своєчасної поставки Товару, чим порушено п. 5.1. та п. 6.3.1. даного Договору.

Відповідно до п. 7.9 Договору, у разі невиконання Постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у даному Договорі, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

Враховуючи зазначене, позивач стверджував, що відповідно до укладеного Договору ПФ «Орія» повинна сплатити пеню та штраф на користь AT «Укргазвидобування» в розмірі 2894383,66 грн.

В порядку досудового врегулювання господарського спору, філія БУ «Укрбургаз» AT «Укргазвидобування» 18.12.2019 року направило до ПФ «Орія» претензію №032-03-14225-1 з вимогою про погашення пені та штрафу, яку відповідач залишив без реагування, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що Договір виконаний відповідачем в повному обсязі, але із незначним простроченням. Вказане прострочення обумовлене виключно діями позивача, а саме призупинення ним поставок товару через неналежну організацію приймання товару.

Відповідач зазначав, що згідно ч. 1 cт. 197 ГПК України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання. Так, відповідно до п.2 Специфікації №1 постачання товару мало бути здійснено на умовах: DDP (Інкотермс 2010), кінцеве місце призначення - ФБУ «УКРБУРГАЗ», адреса: 63303, Харківська обл., м. Красноград, вул. Українська, 165, Красноградська база виробничо-технічного забезпечення і комплектації ФБУ «Укрбургаз». Це ж місце розвантаження товару визначене в листах Позивача від 15.02.2019 №015-015-1881-1 та від 14.03.20019 №015-015-29771, які мають назву «Дозвіл на поставку». Відповідно до умов постачання DDP Міжнародних правил ІНКОТЕРМС 2010 постачальник зобов`язаний надати товар в розпорядження покупця, при цьому обов`язок розвантаження та приймання товару покладений саме на покупця. Покупець зобов`язаний забезпечити розвантаження товару з транспортного засобу, наданого йому в розпорядження та подальше приймання вантажу.

Відповідач стверджував, що під час виконання Договору та координації дій між Позивачем та Відповідачем уповноважена особа Позивача (вик. фахівець ВЗМТР Бугера І.Г.) повідомила Відповідача про неготовність бази виробничо-технічного забезпечення і комплектації ФБУ «Укрбургаз», яка розміщена за адресою: 63303, Харківська обл., м. Красноград, вул. Українська, 165 до приймання товару, який є хімічним реагентом та потребує особливих умов зберігання. З огляду, на початок прострочення виконання зобов`язання по поставці Відповідач листом від 21.03.2019 письмово звернувся до позивача, в якому посилаючись на отриману інформацію щодо недостатньої кількості складських приміщень для зберігання хімічних реагентів на базі ФБУ «Укрбургаз» повідомив позивача про те, що партія товару виготовлена та чекає на організацію приймання. Позивач листом від 27.03.2019 №015-03-3778-1 відповів на вказаний вище лист відповідача лише в частині умов фасування товару. В зазначеному листі позивач не наводив заперечень щодо невиконання ним зобов`язання по організації приймання товару. Після надання Позивачем відповіді на звернення Відповідача (лист Позивача від 27.03.2019 №015-03-3778-1) Позивачем було забезпечено приймання лише однієї партії товару, а саме - 15.04.2019 в кількості 18 т.

03.06.2019 через те, що зупинення Позивачем поставок триває та продовження прострочення виконання Відповідачем зобов`язань Відповідач знову звернувся до Позивача, а саме листом від 03.06.2019 №03/06, в якому посилався на отриману інформацію про перевантаження складських приміщень для зберігання хімічних реагентів бази ФБУ «Укрбургаз» та просив повідомити про технічну можливість приймати реагент згідно листів «дозволів на поставку» від 15.02.2019 та від 14.03.2019 р. 13.06.2019 Позивач листом від 13.06.2019 №015-015-6582-1 підтвердив факт призупинення ним поставок у зв`язку із завантаженістю бази в м. Красноград, Харківської області. Таким чином, відповідач стверджував, що позивач листом від 13.06.2019 №015-015-6582-1 підтвердив, що саме ним було зірвано графік постачання продукції через неможливість організації приймання продукції на базі ФБУ «Укрбургаз» в м. Красноград. Після надання позивачем відповіді на звернення Відповідача (лист Позивача від 13.06.2019 №015-015-6582-1) Позивачем було забезпечено приймання ще однієї партії товару, а саме - 25.07.2019 в кількості 8 т.

Окрім того, отримавши вимогу банку про виконання банківської гарантії Відповідач звернувся із листом від 17.09.2019 №17-09/1 до структурних підрозділів Позивача, в даному листі Відповідач наголосив, що він вже на початок березня 2019 року в повному обсязі був готовий до поставки товару, тобто до початку прострочення виконання зобов`язання, також зазначив, що неодноразово від службових осіб Позивача отримував інформацію про відсутність можливості прийняти товар, а також наголосив на тому, що саме Позивачем зупинено поставки товару. Зазначеним листом Відповідач також вказував, що звертався до Позивача із пропозицією щодо внесення змін до Договору в частині збільшення строків постачання товару, проте Позивач листом від 25.09.2019 №015-03-9590-1 повідомив, що на пропозицію Відповідача щодо укладення додаткової угоди про зміну строків постачання товару листом Позивача від 16.09.2019 №015-03-9290-1 було відмовлено. Окрім того, даним листом від 25.09.2019 №015-03-9590-1 Позивач дозволив постачання товару в кількості 20 т., частково на базу, що була погоджена сторонами при підписанні Договору - в м. Красноград та частково на базу - Андріївська база ДП «Нафтогаз-Енергосервіс» в смт. Андріївна, Балаклійський район, Харківської області. Вказана база не була погоджена сторонами, проте Позивач в одностороньому порядку змінив місце призначення доставки товару. Листом від 25.09.2019 №015-015-9591-1, що має назву «дозвіл на поставку» Позивач також визначив базу Андріївська ДП «Нафтогаз-Енергосервіс» в смт. Андріївна, Балаклійський район, Харківської області, як місце призначення подальших поставок.

Відповідач наголошував, що тільки після зміни Позивачем кінцевого місця приймання товару, а саме з бази в м. Красноград на базу в смт. Андріївка постачання здійснювалось безперервно, з урахуванням виробничих можливостей та циклу виробництва виробника, а саме 26.09.19; 02.10.19; 03.10.19; 15.10.19; 16.10.19; 24.10.19; 21.11.19; 28.11.19; 04.12.19. Місце розвантаження кожної партії товару підтверджується товарно-транспортними накладними на кожну партію товару.

Зазначені обставини, а також вжиття Відповідачем всіх залежних від нього заходів, направлених на виконання зобов`язання, недопущення прострочення виконання зобов`язання, внесення змін до Договору в частині строків постачання, за твердженням відповідача, підтверджується, в тому числі, показаннями свідка ОСОБА_1 , які містяться в заяві свідка від 16.04.2020 р. (а.с. 182-183), посвідченої нотаріально. Вказані докази, на думку відповідача, повністю спростовують наявність вини відповідача в порушенні строків постачання товару по Договору, що є обов`язковим елементом складу господарського правопорушення та в сукупності доводять не виконання позивачем зобов`язання по прийманню товару, що покладено на нього умовами DDP Міжнародних правил Інкотермс 2010.

В силу ч. 4 cт. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Cт. 613 ЦК України передбачено, що Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Згідно ч. 2 cт. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Частиною 3 cт. 220 ГК України визначено, що боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Відповідач вказував, що не міг здійснити постачання товару, якщо складські приміщення позивача не дозволяли прийняти товар, який є хімічними реагентами та потребує особливих умов зберігання. Зупинення поставок саме позивачем через неможливість прийняти товар документально підтверджено самим позивачем, в тому числі, листом від 13.06.2019 №015-015-6582-1 та листом від 25.09.2019 №015-015-9591-1, яким змінено місце призначення поставок товару, крім того, вказані обставини підтверджені показаннями свідка, який несе кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.

Згідно ч. 1 cт. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. Частиною 2 cт. 538 ЦК України встановлено, що сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. На виконання зазначеної норми службова особа позивача повідомила відповідача про призупинення поставок через неможливість приймання товару. При цьому чинне законодавство не містить обов`язку щодо форми повідомлення (письмової або усної), передбаченого ч. 2 ст. 538 ЦК України. Частиною 3 ст. 538 ЦК України визначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

За твердженням відповідача, його зобов`язання по поставці товару є зустрічним зобов`язанням по відношенню до зобов`язання Позивача прийняти такий товар, включаючи зобов`язання по розвантаженню транспортного засобу Відповідача (DDP Інкотермс-2010). Тому, відповідач наголошував, що неможливо здійснити постачання та передачу товару, якщо друга сторона відмовляється від приймання такого товару та його розвантаження.

Прострочення кредитора тривало до 25.09.2019, коли позивач листом від 25.09.2019 №015-015-9591-1 в односторонньому порядку визначив нове місце розвантаження товару, а саме смт. Андріївка, Балаклійський район, Харківської області (Андріївська база ДП «Нафтогаз-Енергосервіс»), що є відмінним від погодженого сторонами в Договорі місця розвантаження. Отже, враховуючи період прострочення позивачем з 09.03.2019 (останній день постачання першої партії товару) по 25.09.2019 (день зміни позивачем місця призначення товару), відповідач вважає, що відповідно до положень ч. 2 ст. 613 ЦК України має право на продовження строку поставки всіх партій товару, а саме на 199 календарних днів.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідач наголошував, що ним було вжито всіх необхідних та можливих заходів щодо належного виконання зобов`язання по поставці товару, а саме придбав товар, поставка якого є предметом Договору, підготував його до поставки та передачі, листом від 21.03.2019 повідомив Позивача про виготовлення товару та готовність його до розвантаження, окрім того, листом від 03.06.2019 №03/06 вкотре звернувся до Позивача та просив повідомити про технічну можливість приймати реагент згідно листів «дозволів на поставку» від 15.02.2019 та від 14.03.2019, і окрім того, поставив товар в повному обсязі без жодних заперечень в інше місце призначення, яке є відмінним від погодженого сторонами в Договорі, після отримання від Позивача відповідної вказівки (лист від 25.09.2019 №015-015-9591-1).

Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити акціонерному товариству «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» у задоволенні позову до приватної фірми «ОРІЯ» про стягнення пені та штрафу на загальну суму 2894383,66 грн.

Також, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. 9337 від 17.04.2020 р.), яке обґрунтовано наступним.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач стверджував, що прострочення виконання Відповідачем зобов`язання по поставці обумовлене діями самого Позивача, а саме призупинення ним поставок товару через неналежну організацію приймання товару, що свідчить про відсутність вини Відповідача у простроченні виконання зобов`язання по поставці та взагалі відсутності складу господарського правопорушення. Позивач листом від 13.06.2019 №015-015-6582-1 підтвердив факт призупинення ним поставок у зв`язку із завантаженістю бази в м. Красноград, Харківської області. Таким чином, Позивач листом від 13.06.2019 №015-015-6582-1 підтвердив, що саме ним було зірвано графіки постачання продукції через неможливість організації приймання продукції на базі ФБУ «Укрбургаз» в м. Красноград. Окрім того, вина Позивача в виникненні прострочення виконання Відповідачем зобов`язання по поставці підтверджується фактичними обставинами, а саме після зміни Позивачем в односторонньому порядку місця призначення доставки товару Відповідачем з бази в м. Красноград на базу в смт. Андріївка, постачання здійснювались Відповідачем безперервно, з урахуванням виробничих можливостей та циклу виробництва виробника, а саме 26.09.19; 02.10.19; 03.10.19; 15.10.19; 16.10.19; 24.10.19; 21.11.19; 28.11.19; 04.12.19. Місце розвантаження кожної партії товару підтверджується товарно-транспортними накладними на кожну партію товару. Вказані вище обставини підтверджуються, окрім іншого, показаннями свідка.

Також, відповідач зазначав, що позивачем вимоги про стягнення штрафних санкцій на загальну суму 2894383,66 грн. по даному позову заявлені після отримання банківської гарантії на суму 683964,00 грн.

Відповідно до умов Договору розмір штрафних санкцій визначається від невиконаної частини, при цьому абсолютний розмір штрафних санкцій (неустойки), що заявлені Позивачем до стягнення з Відповідача у даному спорі, по відношенню до загальної вартості товару (що включає в себе: собівартість виробництва, націнку виробника, транспортні витрати, податки та збори, включаючи ПДВ-20% тощо) складає більше 21%, а якщо сумувати всю відповідальність Відповідача перед Позивачем по Договору разом із банківською гарантією, то дана сума буде складати 3 578 347,66 грн., що складає більше 26,1% від загальної вартості товару. Господарські відносини Відповідача із постачальником товару, що був в подальшому поставлений Позивачу, а також вартість, за якою товар придбано Відповідачем підтверджується договором поставки від 29.08.2017 №2908-2017 та первинними документами на кожну партію.

Відповідач наголошував, що стягнення з Відповідача штрафних санкцій в заявленому Позивачем розмірі без їх істотного зменшення призведе до збитковості Відповідача, що у період дії фінансової кризи в Україні в цілому та надзвичайної ситуації зокрема може мати наслідком банкротство підприємства, виникнення заборгованості по сплаті заробітної плати, податків та зборів та подальше звільнення працівників. Задоволення позову про стягнення штрафних санкцій в заявленому Позивачем розмірі є порушенням засад цивільного законодавства, визначених ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також принципів господарювання в Україні, визначених ст. 6 ГК України, а саме - забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У той же час, у позовній заяві від 12.03.2020 №032-032-2119-1 відсутнє ствердження Позивач про завдані йому збитки та їх розмір. Також Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесених ним збитків. Окрім того, Позивач вже одержав в якості забезпечення виконання Відповідачем зобов`язань за Договором банківську гарантію в розмірі 683 964 грн. Відповідач, в свою чергу, має заборгованість перед AT «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» за кредитним договором, яка станом на 31.03.2020 складає 965682,08 грн. Вказана заборгованість Відповідача виникла через збитковість господарської діяльності та неможливість виконувати Відповідачем поточні зобов`язання.

Відповідач наголошував, що ним було неодноразово вжито заходів для виконання зобов`язань, з однієї сторони та для уникнення прострочення виконання зобов`язання, з іншої. Відповідач докладав всіх можливих зусиль для уникнення прострочення поставки товару, звертався до Позивача з метою отримання дозволу на поставку товару, також звертався до Позивача із пропозицією підписати додаткову угоду щодо внесення змін у Договір та збільшенні строків поставки, а також намагався вирішити даний спір у досудовому порядку. Окрім всього зазначеного, Відповідач вже сплатив Позивачу 683 964 грн. в якості банківської гарантії.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступень виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Разом із тим, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постанові від 27.01.2020 по справі №910/5051/19 зазначав, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

В даній справі, з урахуванням повного фактичного виконання Відповідачем зобов`язання по поставці, вини Позивача в такому простроченні, вжиті Відповідачем заходи, направлені для виконання зобов`язань, з однієї сторони та для уникнення прострочення виконання зобов`язання з іншої, відсутності збитків Позивача та матеріального становища Відповідача і отримання Позивачем до звернення із позовом до господарського суду 683 964 грн. в якості банківської гарантії, розміру прибутку Позивача за даним Договором в сумі 560 880 грн., що є меншим від розміру стягнутої з Відповідача банківської гарантії, відповідач вважає, що засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права буде відповідати стягнення з Відповідача штрафних санкцій (пені та штрафу) в розмірі 10% від заявлених Позивачем, тому відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені та штрафу), заявлених акціонерним товариством «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» у позові до Приватної фірми «ОРІЯ» про стягнення пені та штрафу на загальну суму 2894383,66 грн. на 90%, до 289438,36 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначав, що саме Договором сторонами визначено граничний термін поставки Товару, тому у зобов`язальних договірних правовідносинах договірні умови не можуть підмінятися законодавчими нормами або листуванням між сторонами. В п.11.14 Договору сторонами узгоджено: якщо в даному Договорі Сторони відступили від положень актів цивільного законодавства, врегулювавши свої відносини на власний розсуд, то пріоритет мають норми Договору. Умови щодо направлення будь-якого іншого документа стосовно строку поставки - сторони не погоджували і у Договорі не встановлювали.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа (фізична особа підприємець) самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків у господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво. Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, а також у постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/2376/18, від 06.06.2018 у справі № 902/306/16).

Відтак, Позивач наголошував, що Відповідач повинен самостійно нести всі ризики щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Також, Позивач відзначав, що у відповідності до графіку роботи працівників Бурового управління «Укрбургаз», позивач приймає вантажі щоденно - у робочі, вихідні та святкові дні з метою забезпечення безперервно діючих виробництв у відділеннях бурових робіт, іншого відповідачем не доведено, доводи позивача ним не спростовані, а матеріали справи не містять доказів неможливості здійснення відповідачем поставки Товару Позивачу у вихідні дні, як узгоджено сторонами в Договорі і передбачено ст.ст.255, 530, 625, 626, 629 ЦК України та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженою постановою Держарбітражу П-6 від 15.06.1965 р. та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженою постановою Держарбітражу П-7 від 25.04.1966 р., якими передбачено порядок прийняття товарів у вихідні та святкові дні.

У запереченнях на відповідь на відзив Відповідач вказував, що Позивач у відповіді на відзив жодним чином не спростовує факти, повідомленні вик. фахівець ВЗМТР Бугера І.Г. та викладені в листі від 13.06.2019 №015-015-6582-1 щодо призупинення Позивачем поставок товару, що є хімічним реагентом у зв`язку із завантаженістю бази в м. Красноград, Харківської області. Також Позивачем не надано жодних пояснень та правових підстав термінової зміни ним в односторонньому порядку місця розвантаження товару з бази в м. Красноград, Харківської області на базу в смт. Андріївна, Балаклійський район, Харківської області (Андріївська база ДП «Нафтогаз-Енергосервіс»), та не спростовано стверджень Відповідача, що зазначені дії мали місце в зв`язку із неможливістю приймання Позивачем товару через перевантаженість складу в базі м. Красноград.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як було встановлено судом, між AT «Укргазвидобування» в особі філії БУ «Укрбургаз» (покупець) та ПФ «Орія» (постачальник) було укладено договір поставки № УБГ72/015-19 від 07.02.2019 р., за яким Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві Інгібітор глинистих сланців GIP-POWER марки «Е», зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна ціна Договору вказується у специфікації, яка є Додатком №1 до Договору та є її невід`ємною частиною.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Строк поставки Товару визначався Графіком поставки Товару, який є Додатком № 3 до Договору та є його невід`ємною частиною. Відповідно до п. 5.1. Договору строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Пункт 5.2. Договору визначає, що датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної. Відповідно до п. 6.3.1. Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором. За Специфікацією № 1 (Додаток №1 до Договору) від 07.02.2019 року Постачальник зобов`язується поставити Інгібітор глинистих сланців GIP-POWER марки «Е» в кількості 180 т. на загальну суму 13 679 280,00 грн. з ПДВ. Пунктом 3 Специфікації №1 до Договору Сторони погодили, що строк поставки обумовлений в Графіку поставки. Графіком поставки (Додаток №3 до Договору) від 07.02.2019 року було передбачено поставку Товару в наступні строки:

- 30 днів з дати укладення договору, тобто до 09.03.2019 року - 40 т.;

- 60 днів з дати укладення договору, тобто до 08.04.2019 року - 40 т.;

- 90 днів з дати укладення договору, тобто до 08.05.2019 року - 40 т.;

- 120 днів з дати укладення договору, тобто до 07.06.2019 року - 20 т.;

- 150 днів з дати укладення договору, тобто до 07.07.2019 року - 20 т.;

- 180 днів з дати укладення договору, тобто до 06.08.2019 року - 20 т.

Відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних Відповідачем було здійснено поставку товару:

- поставлено 15.04.2019 в кількості 18 т на суму 1367928,00 грн;

- поставлено 25.07.2019 в кількості 8 т на суму 607968,00 грн;

- поставлено 26.09.2019 в кількості 14 т на суму 1063944,00 грн;

- поставлено 26.09.2019 в кількості 4 т на суму 303984,00 грн;

- поставлено 02.10.2019 в кількості 18 т на суму 1367928,00 грн;

- поставлено 03.10.2019 в кількості 18 т на суму 1367928,00 грн;

- поставлено 15.10.2019 в кількості 18 т на суму 1367928,00 грн;

- поставлено 16.10.2019 в кількості 18 т на суму 1367928,00 грн;

- поставлено 24.10.2019 в кількості 4 т на суму 303984,00 грн;

- поставлено 24.10.2019 в кількості 12 т на суму 911952,00 грн;

- поставлено 21.11.2019 в кількості 8 т на суму 607968,00 грн;

- поставлено 21.11.2019 в кількості 8 т на суму 607968,00 грн;

- поставлено 28.11.2019 в кількості 12 т на суму 911952,00 грн;

- поставлено 28.11.2019 в кількості 6 т на суму 455976,00 грн;

- поставлено 04.12.2019 в кількості 14 т на суму 1063944,00 грн.

Таким чином, обов`язок відповідача з поставки товару був виконаний в повному обсязі, але з простроченням виконання зобов`язання в частині своєчасної поставки Товару, що свідчить про порушення п. 5.1. та п. 6.3.1. укладеного сторонами Договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.9 Договору, у разі невиконання Постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки Товару у строки, зазначені у даному Договорі, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 1936834,06 грн пені та 957549,60 грн штрафу, суд вважає їх обґрунтованими.

В той же час, оцінивши доводи відповідача відносно зменшення штрафних санкцій до 10%, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна позиція була викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно статті 616 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення

Згідно ч. З ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи встановлені судом обставини, а саме: виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару за Договором у повному обсязі; наявність в матеріалах справи доказів, що свідчать про те, що прострочення поставки товару сталося частково і з вини позивача, який, як вбачається із листування між сторонами (лист від 13.06.2019 №015-015-6582-1 та лист від 25.09.2019 №015-015-9591-1), не забезпечив у повній мірі належне прийняття товару в погодженому сторонами місці (на базі ФБУ «Укрбургаз» в м. Красноград) та в односторонньому порядку змінив погоджене сторонами у Договорі місце відвантаження товару (лист від 25.09.2019 №015-015-9591-1); особливості товару, який є хімічним реагентом та потребує особливих умов зберігання, доставки та розвантаження; поведінку Відповідача, яка проявлялася в листуванні з Позивачем, спрямованому на забезпечення безперешкодної поставки товару і на усунення затримок в поставці; отримання Позивачем коштів за банківською гарантією на суму 683964,00 грн; відсутність доказів завдання збитків Позивачу; загальні майнові інтереси сторін; необхідність неухильного виконання зобов`язань та належного забезпечення їх виконання, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій (пені та штрафу) до 10% та стягнути з Відповідача на користь позивача пеню в розмірі 193683,41 грн та штраф у сумі 95754,96 грн.

Враховуючи встановлені обставини, зазначені положення діючого законодавства України і умови укладеного сторонами Договору, суд задовольняє вимоги позивача частково з урахуванням зменшення штрафних санкцій.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити заяву ПП «Орія» про зменшення штрафних санкцій (вх. 9337 від 17.04.2020 р.).

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватної фірми "ОРІЯ" (61052, Харківська обл., місто Харків, Ленінський район, ПРОВУЛОК ПИСКУНІВСЬКИЙ, будинок 4, ідентифікаційний код особи 24472933) на користь Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (04053, м.Київ, Шевченківський район, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 26/28, ідентифікаційний код особи 30019775) пеню в розмірі 193683,41 грн, штраф у сумі 95754,96 грн та витрати на сплату судового збору в сумі 43415,75 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "22" липня 2020 р.

Суддя Л.С. Лаврова