ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 року м.Дніпро Справа № 904/12451/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін

від ОСОБА_1 : Філоненко Людмила Григорівна, довіреність №422 від 24.05.2019 р., адвокат;

від апелянта: ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1 від 19.01.1998 р., фізична особа;

від арбітражного керуючого: Литвин Руслан Олександрович, посвідчення №921 від 22.04.2013 р., арбітражний керуючий;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019 року у справі № 904/12451/16 (суддя Владимиренко І.В.)

за заявою Комунального підприємства "ДНІПРОВОДОКАНАЛ" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "К ЕНД ФД" (49000, м. Дніпро, вул. Комсомольська, буд. 40; )

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019 року у справі № 904/12451/16 в задоволенні заяв ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 про залучення у якості третіх осіб інших співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 відмовлено.

В задоволенні заяви (позовної заяви) ОСОБА_1 про визнання недійсним підпункту 1 п.1.1. договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах від 01.03.2019 року відмовлено.

Ухвала мотивована наступним:

- 26.07.2019 року до суду надійшла заява (позовна заява) ОСОБА_1 до ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "К ЕНД ФД" ( ) арбітражного керуючого Литвин Руслана Олександровича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий альянс "МАНХЕТТЕН" про визнання недійсним підпункту 1 п.1.1. договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах від 01.03.2019 року;

- відповідно до ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" позов розглядається в межах справи про банкрутство;

- 21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства;

- Кодексом України з процедур банкрутства передбачено розгляд заяв до боржника стосовно здійснених боржником правочинів, а тому господарський суд продовжує розгляд заяви (позовної заяви) ОСОБА_1 про визнання недійсним підпункту 1 п.1.1. договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах від 01.03.2019 року як заяви відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства;

- в Кодексі України з процедур банкрутства при розгляді заяви не передбачено залучення третіх осіб, отже правові підстави для задоволення клопотання відсутні;

- особи, які мають грошові вимоги до боржника, в порядку ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства зобов`язані подати до господарського суду заяви з грошовими вимогами до боржника;

- господарським судом встановлено, що окрім ОСОБА_2 , особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 до господарського суду не подавали свої заяви з грошовими вимогами до боржника.

Також суд вважав, що відсутні правові підстави для задоволення заяви (позовної заяви) ОСОБА_1 , оскільки позивач не був на час вчинення арбітражним керуючим боржника правочину з продажу на аукціоні майна банкрута, власником об`єкта будівництва - будівля цивільного та житлового призначення, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, у районі вул. Херсонська - вул. Щорса - вул. Ушинського - просп. Пушкіна (у районі вул. Кучеревського), загальною площею 9452,7 кв.м. станом готовності 18%.

Суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що обставини відсутності у ОСОБА_1 прав власності на вищезгадане майно підтверджено рішенням господарського суду у справі №2/5005/9900/2012.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник послається на неповне з`ясування господарським судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Вважає хибним висновок суду про можливість державної реєстрації та необхідність доведення права власності на недобудоване нерухоме майно станом готовності 18%.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що :

- суд застосував ст.334 Цивільного кодексу України, а не ст.331 Цивільного кодексу України, на яку послався позивач;

- матеріали даної господарської справи свідчать про те, що об`єкт, який належить позивачу, будівництвом не завершено (стан готовності 18%), в експлуатацію не приймався і не міг прийматись до завершення будівництва, тому державна реєстрація права власності на нього не можлива;

- документальним підтвердженням того, що даний об`єкт незавершеного будівництва зведено за грошові кошти позивача є: договір № 03/687 з додатками; 7-м квитанцій до прибуткового ордеру; угода № 32 від 27.07.2007 року; договір № 05/126 від 27.07.2007 року; договір № 04/177 від 26.11.2007 року; договір № 04/176 від 26.11.2007 року;

- договори бронювання чітко визначають, що відповідач-1 є замовником будівництва, а позивач, як і треті особи №№ 2-39, є учасником будівництва, який бере фінансову участь у будівництві, а після введення об`єкту в експлуатацію отримує свою частку у вигляді квартири (п.1.1 договорів бронювання);

- до введення об`єкту в експлуатацію відповідач-1 здійснює відносно об`єкту право господарського відання, тобто власником не є (п.5.7 договорів бронювання);

- питання права власності на об`єкт незавершеного будівництва входить в предмет доказування, а тому судові рішення, які набрали законної сили і стверджують, що ТОВ"К ЕНД ФД" не є власником проданого майна, є належними доказами;

- посилання суду першої інстанції на ту обставину, що дане майно обліковувалось на балансі підприємтсва-банкрута не підтверджено;

- докази, у своїй сукупності, підтверджують, що право власності на будівельні матеріали, інженерні комунікації та обладнання в недобудові "стилобатна частина будівлі громадського призначення", розташованій на земельній ділянці кад.№ :06:075:0146, загальною площею 0,5357 га, за адресою: вул.Херсонська-вул.Щорса-вул.Ушинського- просп.Пушкіна (Кіровський район), будівельна адреса пр..Пушкіна,9 в м.Дніпро з підземним паркінгом, підземним колектором, інженерними комунікаціями (водо- та електричні мережі на двох технічних поверхах: під бульваром та між стилобатною частиною і паркінгом) та обладнання (системи пожежогасіння та димовидалення в технічному приміщенні під бульваром) належить позивачу спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_41 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_42 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 на праві спільної сумісної власності, оскільки їх частки можливо визначити лише після завершення будівництва та введення даного новозбудованого нерухомого майна в експлуатацію;

- жодного доказу, що позивач та кожен з співвласників уповноважили відцовідача- 1 на продаж їх спільного майна, в матеріалах справи відсутні;

- висновок суду про законність дій ліквідатора в момент вчинення оспорюваного правочину суперечить дослідженим судом доказам та нормам матеріального права;

- судом порушено принцип змагальності сторін, оскільки позивач був позбавлений можливості знати про наявність рішення Дніпровської міської ради №323/47 від 24.07.2019 року про передачу в оренду земельної ділянки кад.№ :06:075:0146, загальною площею 0,5357 га, за адресою: вул.Херсонська-вул.Щорса- вул.Ушинського-просп.Пушкіна (Кіровський район) строком на п`ятнадцять років ТОВ "Житлобудсервіс", на яке посилається суд в оскаржуваному рішенні, так як. до судового засідання 10.12.2019 року в матеріалах справи цей документ був відсутній;

- факт передачі земельної ділянки під власністю позивача не є доказом відсутності в нього права власності на недобудову.

Також апелянт вказує на безпідставний висновок оскаржуваної ухвали про відмову в залучені до участі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, інших співвласників незаконно проданого майна, оскільки рішення суду вплине на права і обов`язки згаданих осіб.

Скаржник вважає, що суд порушив ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 50 Господарського процесуального кодексу України.

Просить скасувати оскаржувану ним ухвалу, залучити до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, інших співвласників незаконно проданого майна, оскільки рішення суду вплине на права і обов`язки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_43 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 .

Визнати недійсним підпункт 1 пункту 1.1 договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 01.03.2019 pоку ННО 626103, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "К ЕНД ФД" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий альянс "МАНХЕТТЕН", посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Павловською Г.О., реєстровий номер 248: "об`єкт незавершеного будівництва (за проектом - будівля цивільного та житлового призначення), розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, у районі вул.Херсонська-вул.Щорса-вул.Ушинського-просп.Пушкіна (у районі вул.Кучеревського), загальною площею 9452,7 кв.м Стан готовності 18 %. Об`єкт незавершеного будівництва розташований на земельній ділянці розміром 0,5357 га за кадастровим номером :06:075:0146".

Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Литвин Р.О. спростовує доводи апелянта. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вважає рішення суду першої інстанції законним, таким, що прийняте з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Інші сторони по справі відзиви на апеляційну скаргу не надали, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що позов ОСОБА_1 подано в межах справи про банкрутство ТОВ "К ЕНД Ф Д".

Справа про банкрутство ТОВ "К ЕНД Ф Д" витребувана Центральним апеляційним господарським судом в повному обсязі та досліджена.

Колегією суддів встановлено, що провадження у справі про банкрутство порушено 03.01.2017 року відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області (том 1 а.с.1-2).

В ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором боржника -арбітражним керуючим Литвин Русланом Олександровичем проведено відкриті торги (аукціон) з продажу майна банкрута (том 5 а.с.205-206).

Відповідно до протоколу №02281 від 28.02.2019 року та інформаційного повідомлення переможцем аукціону з продажу ( в тому числі) цілісного майнового комплексу - обєкту незавершеного будівництва цивільного та житлового призначення, що розташований за адресою: місто Дніпро, у районі вул.Херсонська-вул.Щорса-вул.Ушинського-просп.Пушкіна (у районі вул..Кучеревського, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий альянс "МАНХЕТТЕН".

Відповідний договір купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) укладено між ТОВ "К ЕНД Ф Д" та ТОВ "Науково-виробничий альянс "МАНХЕТТЕН" (том 6 а.в.86-89).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1.1. договору купівлі-продажу продавець, зобов`язується передати ТОВ "Науково-виробничий альянс "МАНХЕТТЕН", як покупцю, об`єкт незавершеного будівництва (за проектом - будівля цивільного та житлового призначення), розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, у районі вул.Херсонська-вул.Щорса-вул.Ушинського-просп.Пушкіна (у районі вул..Кучеревського), загальною площею 9452,7кв.м. Стан готовності - 18 %, розташований на земельній ділянці кад. № :06:075:0146, загальною площею 0,5357 га.

Згідно зі ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати, поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 року заяву (позовну заяву) ОСОБА_1 про визнання недійсним підпункту 1 пункту 1.1. договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах від 01.03.2019 року прийнято до розгляду.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до п.4 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі непродажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Матеріали оскарження ухвали свідчать, що позивач підставою недійсності підпункту 1 пункту 1.1 договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах від 01.03.2019 року зазначав, що він спільно з третіми особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 є співвласниками будівельних матеріалів, інженерних комунікації та обладнання в недобудові -стилобатна частина будівлі громадського призначення, яка була продана ліквідатором банкрута на аукціоні.

Таке право власності, як зазначав позивач, він набув відповідно до договору № 03/687 від 29.05.2006 року, укладеного з ТОВ "К ЕНД Ф Д", згідно якого позивач зобов*язався взяти фінансову участь у будівництві громадсько-житлового комплексу за адресою: пр.Пушкіна, м.Дніпро, а ТОВ "К ЕНД Ф Д" зобов*язався здійснити будівництво і після введення об*єкту в експлуатацію передати позивачу офісне приміщення на першому поверсі загальною площею 151,5 кв.м.

В подальшому сторонами договору було укладено 27.07.2007 року угоду № 32, якою ОСОБА_1 та ТОВ "К ЕНД Ф Д" припинили дію договору № 03/678 від 29.05.2006 року та домовились, що замість офісних приміщень, вартість яких сплатив ОСОБА_1 , йому будуть надані квартири. Оскільки вартість офісних площин вища за вартість житлових, то внесок ОСОБА_1 оцінено у 272 700 дол. США, що еквівалентно на той час 1 366 227 грн.

Дані грошові кошти були зараховані ТОВ "К ЕНД Ф Д" в рахунок оплати вартості цінних паперів за договором № 05/126 від 27.07.07 року та укладено два договори бронювання квартир: № 04/177 від 26.11.07 року, за яким за ОСОБА_1 , як за інвестором будівництва, бронюється квартира буд.№ 15.1, загальною площею 123,5 кв.м, розташована на 15 поверсі по пр..Пушкіна,9 секція 2; № 04/176 від 26.11.07 року за яким за позивачем, як за інвестором будівництва, бронюється квартира буд.№ 15.2, загальною площею 54,2 кв.м, розташована на 15 поверсі по пр.Пушкіна,9 секція 2.

Позивач зазначав, що він не надавав відповідачу-1 згоди на відчуження майна позивача, не уповноважував його на це, ліквідатор боржника Литвин Р.О. на момент укладання договору не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності відносно продаваємого обєкту, даний обєкт ніколи не був власністю боржника.

Правовою підставою позову ОСОБА_1 зазначав положення ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка діяла на час звернення позивача до суду, передбачено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Так, частинами 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається саме на порушення ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України під час укладання договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах (аукціоні) від 01.03.2019 року - відсутність у ліквідатора боржника - арбітражного керуючого Литвина Р.О. необхідного обсягу повноважень на продаж майна, яке не є майном банкрута, що призвело до порушення його та третіх осіб прав сумісної власності на даний об`єкт.

Колегія суддів зазначає на помилковість доводів апелянта в силу наступного:

По-перше, позивач визначає себе як співвласника проданого майна. Відповідні докази на підтвердження такої правової позиції позивача в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції надав належну оцінку укладеному між боржником та позивачем у даній справі договору № 03/687 від 29.05.2006 року, угоди №32 від 27.07.2007 року, правовій позиції апелянта щодо того, що він є учасником будівництва, та, відповідно, співвласником недобудованого об`єкту, будівельних матеріалів.

По-друге, апелянт посилається на необхідність застосування при вирішенні спору положень ч.1 ст.331 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

На думку колегії суддів вказана норма права не підлягає застосуванню до правовідносин, які є предметом позову, оскільки в даному випадку створено нерухоме майно, яке має особливий правовий статус - незавершене будівництво.

Згідно укладеного договору ОСОБА_1 зобов`язався взяти фінансову участь у будівництві громадсько-житлового комплексу. Відповідно до п.1.1. договорів бронювання позивач є учасником будівництва, який бере фінансову участь у будівництві, а після введення об`єкту в експлуатацію отримує свою частку у вигляді квартири.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає на те, що об*єкт готовністю 18% належить йому. Однак відповідні доводи безпідставні, оскільки сам апелянт і матеріали справи підтверджують ту обставину, що учасниками будівництва була значна кількість осіб, в тому числі і особи, про залучення яких до участі у справі заявляв позивач.

По-третє, встановлено, що продаж майна відбувся в порядку проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна банкрута.

Матеріали справи свідчать, що законність проведення торгів була предметом судового розгляду. У даній справі № 904/12451/16 до господарського суду Дніпропетровської області звертався ОСОБА_9 з позовною заявою від 06.06.2019 року у про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута на відкритих торгах у даній справі недійсними.

Ухвалою суду від 12.06.2019 року, яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного суду від 18.09.2019 року (том 8 а.с.78-82), заявнику відмовлено у задоволенні його вимог.

По-четверте, апелянт стверджує, що на момент укладення спірної угоди, ліквідатор не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, як-то передбачено ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України та пов`язує даний факт з тим, що він та інші співвласники ніколи не надавали своєї згоди на відчуження їх майна та не уповноважували на це Литвина Р.О .

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір нотаріально посвідчений, про що зроблено відповідний запис у реєстрі за № 248, отже, на момент його підписання було перевірено правоздатність та дієздатність осіб, що його підписали.

Апелянтом не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У ст. 215 Цивільного кодексу України визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним, для чого має існувати відповідна конкретна правова підстава. Такою правовою підставою Цивільний кодекс України визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами в момент вчинення правочину вимог, установлених статтею 203 Цивільного кодексу України, зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Вище зазначено, що в якості підстави для визнання спірного підпункту угоди недійсною апелянт посилався на відсутність в арбітражного керуючого (ліквідатора) необхідного обсягу цивільної дієздатності на момент вчинення угоди, у зв`язку з тим, що (на думку Логінова М.О.) продане на аукціоні майно банкрута належить на праві спільної сумісної власності позивачу, а не банкруту та було відчужене без його згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 91, ч.1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині; цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення; юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

З матеріалів справи вбачається, що постановою суду від 27.03.2018 року у даній справ, припинено процедуру розпорядження майном, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором ТОВ "К ЕНД Ф Д" призначено арбітражного керуючого Литвина P.O.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - Кодекс) арбітражний керуючий - фізична особа, яка отримала відповідне свідоцтво та інформація про яку внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України; ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Кодексу ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; тощо.

Згідно ч. 1 ст.62 Кодексу усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Виходячи із зазначеного, постанова господарського суду про визнання відповідача-1 банкрутом та призначення ліквідатора, надала останньому повноваження, передбачені чинним законодавством. З моменту її прийняття, тобто з 23.07.2018 року, а відтак, на момент вчинення спірної угоди, ліквідатор мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Тому, виходячи із змісту ст. 203 Цивільного кодексу України, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та вимог про визнання підпункту 1 п. 1.1. договору купівлі-продажу майна банкрута недійсним.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав вірну юридичну оцінку доводам скаржника, оскільки право власності, про яке зазначає апелянт, не підтверджено. Суд першої інстанції вірно зазначив, що боржник має перед позивачем грошове зобов`язання, у зв`язку з чим позивач не позбавлений права звернутись до господарського суду з заявою про визнання грошових вимог до банкрута, у зв`язку з невиконанням банкрутом умов договору купівлі-продажу цінних паперів № 05/114 від 19.04.2007 року та договору бронювання квартири № 04 /149 від 19.04.2007 року.

У разі доведеності того, що боржник має перед ОСОБА_1 грошове та/або майнове зобов`язання, останній мав та має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав із відповідним позовом про розірвання договору, стягнення грошових коштів тощо та/або заявою про визнання його кредиторських вимог у справі про банкрутство, що передбачено чинним законодавством.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставну відмову суду у залученні до участі у справі третії осіб, такі доводи апелянта колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки в Кодексі України з процедур банкрутства при розгляді заяви про визнання правочину недійсним не передбачено залучення третіх осіб. Отже, правові підстави для задоволення клопотання позивача у суду були відсутні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

На думку колегії суддів апелянт належними та допустимими доказами висновки оскаржуваного рішення не спростував. Скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2019 року у справі № 904/12451/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 27.07.2020 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков