ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/423/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кравець В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області до товариства з обмеженою відповідальністю „Чорномор`є плюс про знесення самовільно розташованих споруд,

ВСТАНОВИВ:

Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області (далі по тексту Хлібодарська селищна рада) звернулась до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Чорномор`є плюс (далі по тексту ТОВ „Чорномор`є плюс). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору оренди землі від 03.01.2006р. в частині використання орендованої земельної ділянки за цільовим призначенням.

Ухвалою суду від 20.02.2020р. позовна заява Хлібодарської селищної ради була залишена без руху із наданням позивачу 10-ти денного строку з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом: надання письмової заяви, в якій зазначити зміст позовних вимог до ТОВ „Чорномор`є плюс, а також доказів надсилання вказаної заяви на адресу відповідача; надання суду засвідчених в установленому порядку копій доданих до позовної заяви документів, які повинні містити: напис „згідно з оригіналом, назву посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

10.03.2020р. до господарського суду від Хлібодарської селищної ради надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивач просить суд винести судове рішення щодо знесення самовільно розташованих споруд (навіси для автомобілів), які змінили цільове призначення земельної ділянки. Крім того, до вказаної заяви позивачем було додано засвідчені копії документів, які були подані разом із позовною заявою.

Ухвалою суду від 12.03.2020р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

27.04.2020р. до господарського суду від Хлібодарської селищної ради надійшла заява про уточнення позовної заяви, по тексту якої позивачем було повідомлено, що споруди (навіси для автомобілів) будуть знесені за рахунок ТОВ „Чорномор`є плюс.

ТОВ „Чорномор`є плюс жодного разу в судові засідання по даній справі не з`явився, про причини неявки суд не повідомляло. При цьому, суд зазначає про належне повідомлення відповідача про розгляд судом даної справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень. Оскільки ТОВ „Чорномор`є плюс не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

02.07.2020р. на електронну пошту господарського суду надійшло клопотання від Хлібодарської селищної ради про розгляд справи за відсутності представника позивача. Проте, вказане клопотання не було підписано кваліфікованим електронним підписом.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

21.12.2005р. між Хлібодарською селищною радою та ТОВ „Чорномор`є плюс було складено та підписано акт встановлення в натурі меж земельної ділянки, що відводиться ТОВ „Чорномор`є плюс.

03.01.2006р. між Хлібодарською селищною радою (Орендодавець) та ТОВ „Чорномор`є плюс (Орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі запасу житлової та громадської забудови Хлібодарської селищної ради, яка знаходиться за адресою: смт. Хлібодарське (в межах населеного пункту) Біляївського району Одеської області.

Відповідно до п. п. 2, 3 договору оренди землі від 03.01.2006р. в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,14 га (вільні від забудови). На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна та інші об`єкти інфраструктури.

Згідно з п. п. 7, 8 договору оренди землі від 03.01.2006р. договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше, ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 3,00 грн. за 1 кв. м. в рік, що складає 94200,00 грн. в рік.

Відповідно до п. п. 13, 14, 18 договору оренди землі від 03.01.2006р. земельна ділянка передається в оренду під будівництво 5-ти, 7-ми, 10-ти поверхових жилих будинків, магазину промислових товарів та паркінгу. Цільове призначення земельної ділянки землі запасу житлової та громадської забудови. Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється в тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Положеннями п. 26 договору оренди землі від 03.01.2006р. Хлібодарська селищна рада має право вимагати від ТОВ „Чорномор`є плюс використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, дотримання екологічної безпеки землекористування, своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з п. 38 договору оренди землі від 03.01.2006р. це договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди землі від 03.01.2006р. був зареєстрований в Одеській регіональній філії ДП „Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України земельних ресурсів про що в книзі записів реєстрації договорів землі вчинено запис від 03.01.2006р. за №01.

03.01.2006р. між сторонами по справі на виконання договору оренди землі від 03.01.2006р. було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: смт. Хлібодарське (в межах населеного пункту), Біляївський район Одеської області.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №21011841 від 28.04.2014р. вбачається, що 22.04.2014р. до реєстру було внесено запис про державну реєстрації права комунальної власності Хлібодарської селищної ради на земельну ділянку, площею 3,14 га, кадастровий номер :02:001:0082.

19.07.2011р. між Хлібодарською селищною радою (Орендодавець) та ТОВ „Чорномор`є плюс (Орендар) було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 03.01.2006р., згідно умов якої сторонами було, зокрема, продовжено строк дії договору до 01.01.2012р. та змінено розмір орендних платежів.

26.01.2017р. між Хлібодарською селищною радою (Орендодавець) та ТОВ „Чорномор`є плюс (Орендар) було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 03.01.2006р., згідно умов якої сторонами було, зокрема, продовжено строк дії договору до 03.01.2020р. та змінено розмір орендних платежів. Таким чином, суд доходить висновку про закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами по справ. Доказів щодо пролонгації договірних відносин суду надано не було.

14.01.2019р. Хлібодарська селищна рада звернулась до ТОВ „Чорномор`є плюс із претензією №01-11-19, відповідно до якої просила відповідача прибрати паркувальні майданчики та гори сміття на території земельної ділянки, яка була передана відповідачеві у користування згідно договору оренди землі від 03.01.2006р.

01.11.2019р. Хлібодарська селищна рада повторно звернулась до ТОВ „Чорномор`є плюс із претензією №01-11-640, відповідно до якої просила відповідача прибрати паркувальні майданчики, гори сміття, вбиральню на території земельної ділянки, яка була передана відповідачеві у користування згідно договору оренди землі від 03.01.2006р.

Слід зазначити, що Хлібодарською селищною радою на підтвердження заявлених позовних вимог, а також факту використання відповідачем земельної ділянки із порушенням цільового використання було надано суду матеріали фотофіксації /т.1, а. с. 17-34/.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Чорномор`є плюс про знесення самовільно розташованих споруд, позивачем було наголошено, що використання відповідачем земельної ділянки із порушенням умов договору оренди землі від 03.01.2006р. змінило її цільове використання, що, за переконанням позивача, свідчить про наявність правових підстав для винесення судом рішення щодо знесення самовільно розташованих споруд (навісів для автомобілів), які змінили цільове призначення земельної ділянки. При цьому, згідно заяви позивача про уточнення позовних вимог споруди (навіси для автомобілів) будуть знесені за рахунок ТОВ „Чорномор`є плюс.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ Землі України ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Частиною 4 ст. 375 ЦК України передбачено, що правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Приписами статті 25 Закону України Про оренду землі передбачено, що орендар має право, зокрема, приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному податковому органу.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Наведені положення статті 376 Цивільного кодексу України дозволяють суду дійти висновку про наявність декількох правових підстав для визнання нерухомого майна самочинним будівництвом. Положеннями цієї статті, зокрема, визначено, що будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Таким чином, особа, яка звернулась до суду із позовною заявою про знесення самовільно розташованих споруд повинна, в першу чергу, довести суду факт розташування відповідачем самовільних споруд на земельній ділянці.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства Хлібодарською селищною радою не було доведено суду факту розташування відповідачем самовільних споруд на земельній ділянці. Господарський суд критично оцінює надані позивачем матеріали фотофіксації, оскільки вказані докази не були засвідчені у встановленому законом порядку. Крім того, суд зазначає про неможливість встановлення судом обставин складення наданих позивачем доказів, наприклад, під час проведення перевірки стану використання відповідачем земельної ділянки за участю уповноважених представників позивача та за умови запрошення відповідача. Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів дозволяє суду зробити висновок про недоведеність факту самовільного розташування відповідачем будь-яких споруд на земельній ділянці, а, отже, у суду відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Будь-які інші докази на підтвердження розташування відповідачем будь-яких споруд на земельній ділянці в матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження розташування відповідачем будь-яких споруд на земельній ділянці, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених Хлібодарською селищною радою позовних вимог до ТОВ „Чорномор`є плюс про знесення самовільно розташованих споруд (навісів для автомобілів), які змінили цільове призначення земельної ділянки.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заявлених Хлібодарською селищною радою Біляївського району Одеської області до товариства з обмеженою відповідальністю „Чорномор`є плюс позовних вимог про знесення самовільно розташованих споруд.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 липня 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна