РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2020Справа № 910/15973/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Яценко Я.М., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/15973/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс"

(01010, м. Київ, вул. Січневого повстання, буд. 11-Б; ідентифікаційний код: 31029407)

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

(04050, м. Київ, вул. Артема, буд. 60; ідентифікаційний код: 09807856)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Атол"

(36011, Полтавська обл., м. Полтава, просп. Першотравневий, буд. 19; ідентифікаційний код: 30296771)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (04080, м. Київ, вул. О.Терьохіна, буд. 8А, офіс 111; ідентифікаційний код: 41264766)

про визнання договору поруки припиненим з 02.07.2017

Представники учасників справи:

від позивача: Яковлєв О.С., ордер серії КС № 380530 від 12.11.2019; Мартиновський О.В., ордер серії КС № 512287 від 29.07.2020;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-1: не з`явились;

від третьої особи: Пінчук Ю.А., довіреність № 3 від 02.01.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Атол" (далі - відповідач-2) про визнання Договору поруки припиненим з 02.07.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов`язання за Договором поруки № 534 від 17.08.2004 є припиненими з 02.07.2017, у зв`язку з тим, що кредитор - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не пред`явив вимогу до поручителя - ТОВ "Нафтохімімпекс" протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали.

27.11.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі № 910/15973/19, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.01.2020.

15.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло пояснення по суті позовних вимог.

15.01.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшла заява про заміну сторони її правонаступником, відповідно до якої заявник просить суд замінити відповідача - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на його правонаступника - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

У підготовче засідання 15.01.2020 з`явився представник позивача, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

У підготовчому засіданні 15.01.2020 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 12.02.2020.

У підготовче засідання 12.02.2020 з`явився представник позивача, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про заміну сторони її правонаступником відмовлено, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", підготовче засідання відкладено на 26.02.2020.

У підготовче засідання 26.02.2020 з`явились представники позивача та третьої особи, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

26.02.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшло пояснення третьої особи, відповідно до якого третя особа проти позову заперечує, зазначає, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, задоволено вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу відсутні. Крім того, третя особа просила суд продовжити строк для подання вказаного пояснення.

У підготовчому засіданні 26.02.2020 судом було задоволено клопотання третьої особи, прийнято її пояснення до розгляду та оголошено перерву до 11.03.2020.

10.03.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, відповідно до якого позивач заперечує проти доводів третьої особи, викладених у поясненні, зазначає, що при розгляді справи №910/2542/19 питання щодо припинення зобов`язань за Договором поруки № 534 від 17.08.2004 судом не досліджувалось, відтак доводи третьої особи щодо правомірності дії вказаного договору, на думку позивача, є хибними.

У підготовче засідання 11.03.2020 з`явились представники позивача та третьої особи, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

У підготовчому засіданні 11.03.2020 судом було оголошено перерву до 08.04.2020.

10.03.2020 на електронну адресу Господарського суду міста Києва, а 12.03.2020 - до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

Підготовче засідання 08.04.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2020, в порядку статей 120 - 121 Господарського процесуального кодексу України, учасників справи було повідомлено про те, що підготовче судове засідання у справі № 910/15973/19 призначено на 17.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2020 відзив на позовну заяву ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол" було залишено без розгляду.

У підготовче засідання 17.06.2020 з`явились представники позивача та третьої особи, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи, явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.07.2020.

10.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача - ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол" надійшло клопотання про визнання позову, відповідно до якого відповідач-2 просить задовольнити позов у повному обсязі, розгляд справи провести за відсутності його представника, а також пояснення, відповідно до якого відповідач-2 також визнає позов та просить суд його задовольнити.

15.07.2020 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшло доповнення до пояснення, за змістом якого третя особа зазначає, що оскільки рішення суду щодо стягнення заборгованості з позивача за Договором поруки набрало законної сили, виходячи з принципу правової визначеності, правові підстави для припинення поруки відсутні. Крім того, за доводами третьої особи обов`язок поручителя щодо погашення заборгованості виник з рішення суду, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, відтак, на думку третьої особи, на правовідносини, які виникають після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, порука не поширюється. Крім того, третя особа зазначає, що оскільки позов подано до суду 13.11.2019, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" (введений в дію з 04.02.2019), відповідно до якої порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

У судове засідання 15.07.2020 з`явились представники позивача та третьої особи, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи, явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 15.07.2020 судом було оголошено перерву до 29.07.2020.

У судове засідання 29.07.2020 з`явились представники позивача та третьої особи, представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи, явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Представники позивача надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник третьої особи надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

У судовому засіданні 29.07.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2004 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - відповідач-1, банк, АТ "Банк "Фінанси та Кредит") та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Атол" (далі - відповідач-2, позичальник) було укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію № 876-01-04 (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває позичальнику одну кредитну лінію, загальний розмір якої встановлюється відповідно до Графіку кредитування, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком пониження ліміту з кінцевим строком погашення до 14.05.2007 та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Додатковою угодою від 13.08.2004 змінено назву Кредитного договору на Договір про мультивалютну кредитну лінію № 876-01-04 від 15.07.2004, видача кредитних коштів узгоджена в іноземній валюті та відкриті відповідні рахунки; Додатковою угодою від 13.09.2005 кінцевий строк погашення встановлено 14.05.2007; Додатковою угодою від 02.03.2007 ліміт заборгованості встановлено в сумі 71 819 606,64 грн, кінцевий строк погашення встановлено 27.12.2007; Додатковою угодою від 25.04.2007 ліміт заборгованості встановлено в сумі 205 677 385 грн, кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2011; Додатковою угодою від 13.01.2009 ліміт заборгованості встановлено в сумі 252 392 305 грн кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2011; Додатковою угодою від 27.12.2011 кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2012; Додатковою угодою від 26.12.2012 кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2013; Додатковою угодою від 25.12.2013 кінцевий строк погашення встановлено 26.12.2014; Додатковою угодою від 26.12.2014 ліміт заборгованості встановлено в сумі 231 209 509,43 грн, кінцевий строк погашення встановлено до 31.12.2016.

Згідно з пунктом 3.1 Кредитного договору, в редакції Додаткової угоди від 26.12.2012 позичальник сплачує AT "Банк "Фінанси та Кредит" проценти за користування кредитом в валюті кредиту по процентним ставкам:

а) за рахунками в гривні - 9,75% та 10,25% річних за період з 26.12.2012 до строку повернення кредиту, зазначеного в пункті 2.5 Кредитного договору;

за рахунками в доларах США - 8,35% та 10,25% річних за період з 26.12.2012 до строку повернення кредиту, зазначеного в пункті 2.5 Кредитного договору;

за рахунком в євро - 10,25% річних за період з 26.12.2012 до строку повернення кредиту, зазначеного в пункті 2.5 Кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 01.02.2011.

б) та в) кредит в гривні - 19,5% з дати порушення виконання встановленого в пункті 2.5 договору до дати фактичного погашення заборгованості;

кредит в доларах США - 20,5% з дати порушення виконання, встановленого в пункті 2.5 договору до дати фактичного погашення заборгованості;

кредит в євро - 20,5% з дати порушення виконання встановленого в пункті 2.5 договору до дати фактичного погашення заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, 17.08.2004 між AT "Банк "Фінанси та Кредит" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтохімімпекс" (поручитель) було укладено Договір поруки № 534 (далі - Договір поруки), відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати в повному об`ємі за своєчасне та повне виконання ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол" (боржником) зобов`язань по сплаті процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, отриманими за Кредитним договором про надання боржнику кредиту загальним лімітом 19 575 000,00 грн, зі сплатою процентів в розмірі відповідно до пункту 3.1 Кредитного договору.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором в частині погашення процентів, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж об`ємі, що і боржник, у тому числі за сплату щомісячних процентів та підвищених процентів, неустойки за процентами.

За умовами п. 5.1 Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпечувального зобов`язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя.

Порука припиняється з інших підстав, передбачених діючим законодавством України (п. 5.2 Договору поруки).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 6.2 Договору поруки).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.02.2014 у справі №917/199/14 порушено провадження у справі про банкрутство відповідача-2 - ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол".

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.05.2014 у справі №917/199/14 визнано грошові вимоги AT "Банк "Фінанси та Кредит"- 1 218,00 грн (1 черга), 95 492 257,55 грн (4 черга), 253 498 830,97 грн забезпечені заставою майна боржника.

Загальний розмір заборгованості ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол" перед AT "Банк "Фінанси та Кредит" за Кредитним договором, станом на 25.02.2014, складав 348 991 088,52 грн, з них: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту в гривні - 230 266 130,03 грн; сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту в доларах США - 2 188,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ, станом на 25.02.2014, складає 19 775,84 грн; сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту в євро - 47 164,00 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ, станом на 25.02.2014, складає 585 459,99 грн; сума строкової заборгованості по відсоткам в гривні - 107 111 517,26 грн; сума строкової заборгованості по відсоткам в доларах США - 1 185 945,73 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ, станом на 25.02.2014, складає 10 718 221,72 грн; сума строкової заборгованості по відсоткам в євро - 23 360,76 євро, що в еквіваленті за курсом НБУ, станом на 25.02.2014, складає 289 983,68 грн.

Протоколом засідання комітету кредиторів ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол" № 4 від 02.09.2014 було затверджено мирову угоду у справі про банкрутство, уповноважено голову комітету кредиторів підписати дану мирову угоду та зобов`язано боржника подати її на затвердження до Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.09.2014 затверджено мирову угоду у справі № 917/199/14 про банкрутство ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол".

Згідно з умовами зазначеної мирової угоди відповідач-2 взяв на себе зобов`язання задовольнити вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит", відповідно до реєстру вимог кредиторів на суму: 95 492 257,55 грн (вимоги 4-ї черги) у строк до 31.12.2016; 253 498 830,97 грн (вимоги забезпечені заставою) - позачергово, але не пізніше 31.12.2016.

За доводами позивача, оскільки Додатковою угодою від 26.12.2014, а також за умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.09.2014 у справі № 917/199/14 про банкрутство ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол", кінцевий строк погашення кредиту встановлено до 31.12.2016, відтак у кредитора - АТ "Банк "Фінанси та Кредит", в силу п. 5.1 Договору поруки, виникло право протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором на пред`явлення вимоги до поручителя за Договором поруки.

З огляду на те, що АТ "Банк "Фінанси та Кредит" не пред`явив протягом шести місяців з 01.01.2017 вимоги до поручителя про виконання зобов`язань за Договором поруки, вказаний договір, на думку позивача, є припиненим зі спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором, тобто з 02.07.2017.

З вищевказаних підстав, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд визнати зобов`язання за Договором поруки припиненими з 02.07.2017.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення відповідачами Кредитного договору, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, у них виникли взаємні цивільні права та обов`язки.

За приписами частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Водночас, з рішення Господарського суду Полтавської області від 18.06.2019 у справі №910/2542/19, яке набрало законної сили, про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором не вбачається, що відповідач-1 скористався правом на дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, відповідно до умов Кредитного договору. Таких доказів не надано і під час розгляду цієї справи.

У пункті 1 Додаткової угоди від 26.12.2014 до Кредитного договору сторони домовились, що надання кредитних коштів буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених Кредитним договором, в межах мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 231 209 509,43 грн та з урахуванням його зменшення згідно з Графіком пониження ліміту кредитної лінії, зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до п. 3.1 Кредитного договору.

Згідно з пунктами 2, 3 Додаткової угоди від 26.12.2014 до Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути всі отримані кредитні кошти банку у валютах заборгованості по кожному траншу до 31.12.2016 шляхом перерахування грошових коштів на відповідні рахунки згідно з Графіком пониження ліміту. В іншому сторони керуються Кредитним договором.

Крім того, за умовами затвердженої ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.09.2014 мирової угоди у справі № 917/199/14 про банкрутство ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол" відповідач-2 взяв на себе зобов`язання задовольнити вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит", відповідно до реєстру вимог кредиторів на суму: 95 492 257,55 грн (вимоги 4-ї черги) у строк до 31.12.2016; 253 498 830,97 грн (вимоги забезпечені заставою) - позачергово, але не пізніше 31.12.2016.

Сторони погодили, що умови Кредитного договору (з урахуванням всіх змін та доповнень) діють до повного виконання відповідачем-2 зобов`язань за цим Договором.

Таким чином, і за умовами Кредитного договору, і за умовами мирової угоди, затвердженої судом у справі № 917/199/14, сторони погодили дію Кредитного договору до повного виконання відповідачем-2 зобов`язань за Договором.

Суд звертає увагу, що факт неналежного виконання відповідачем-2, як позичальником за Кредитним договором, взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах № 910/2542/19 та № 910/17765/18, а також у справі №917/199/14 про банкрутство ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол".

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Вказана правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18, від 13.08.2019 у справі №910/11164/16.

Крім того, відповідно до укладеного між відповідачем-1 (АТ "Банк "Фінанси та Кредит") та третьою особою (ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста") Договору про відступлення прав вимоги від 06.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 3877, право вимоги до відповідача-2 - ТОВ Науково-виробниче підприємство "Атол" за Кредитним договором №876м-01-04 від 15.07.2004 перейшло до третьої особи, про що свідчить Додаток № 1 до Договору (Реєстр кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами), відповідно до якого у відповідача-2, станом на 06.12.2019, рахується заборгованість за Кредитним договором, зокрема, зі сплати відсотків у розмірі 810 609,50 грн та 28 323 464,70 грн.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору про відступлення прав вимоги від 06.12.2019 (Реєстр Договорів іпотеки/застави/поруки, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців/заставодавців/поручителів за такими договорами) до третьої особи перейшло право вимоги до позивача - ТОВ "Нафтохімімпекс" за Договором поруки № 534 від 17.08.2004, який було укладено в забезпечення виконання Кредитного договору, зокрема, в частині сплати відсотків за користування кредитом.

Вказані обставини також свідчать про наявність невиконаного зобов`язання відповідача-2 перед відповідачем-1 за Кредитним договором до моменту передачі права вимоги третій особі, тобто до 06.12.2019.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 Цивільного кодексу України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Загальні умови припинення господарських зобов`язань визначено також статтею 202 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

За приписами статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 02.07.2017) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то строк пред`явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов`язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов`язання за кредитним договором).

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/2774/17.

При розгляді цієї справи, суд встановив, по-перше, чинність Кредитного договору, в тому числі й станом на дату - 02.07.2017, з якої позивач просить визнати зобов`язання за Договором поруки припиненими, по-друге, наявність невиконаного позичальником (відповідачем-2) зобов`язання за Кредитним договором, в тому числі зі сплати відсотків за користування кредитом, при цьому заборгованість за Кредитним договором стягнуто в судовому порядку, де солідарним боржником є позивач, як поручитель за Договором поруки.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/2774/17 строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, просить визнати припиненими зобов`язання за Договором поруки, тоді як судовим рішенням у справі № 910/2542/19, яке набрало законної сили, стягнуто заборгованість за Кредитним договором в солідарному порядку, в тому числі з позивача, який був стороною (співвідповідачем) у згаданій справі, що суперечить одному із основоположних аспектів верховенства права, а саме принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" внесено зміни до Цивільного кодексу України, зокрема, частину четверту статті 559 викладено в такій редакції: "4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання".

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування", цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 04.02.2019.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування", цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано позовну заяву до суду засобами поштового зв`язку 12.11.2019.

У зв`язку із викладеним, до спірних правовідносин судом також застосовується редакція частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України чинна з 04.02.2019.

Доводи позивача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" судом відхиляються як безпідставні, оскільки правовідносини сторін за Договором поруки, станом на дату звернення позивачем до суду, продовжували існувати, що також встановлено судовим рішенням у справі № 910/2542/19.

Підстави для застосування у цій справі висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.05.2019 у справі № 910/11429/18 також відсутні, оскільки обставини вказаної справи та справи, що розглядається, є різними. Зокрема, при розгляді справи №910/11429/18 Верховним Судом було встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" чинності.

Щодо клопотання та пояснення відповідача-2, за змістом яких він визнав позов та просить суд задовольнити позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до частин 1, 3 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За змістом статей 14, 162 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, а якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них визначається позивачем у позовній заяві.

З огляду на вищевказані приписи чинного процесуального закону, оскільки відповідач-1 не подавав суду заяву про визнання позову, у суду відсутні правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, у зв`язку з визнанням позову відповідачем-2.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись cтаттями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 31.07.2020

Суддя О.В. Нечай