ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.07.2020 Справа № 905/460/20

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільськінвест» (32302, Хмельницька область, місто Кам`янець-Подільський, вулиця Лесі Українки, будинок 31; код ЄДРПОУ - 31226834)

Приватного підприємства «Фонд Земля» (85620, Донецька область, Мар`їнський район, село Галицинівка, вулиця Кірова, будинок 36; код ЄДРПОУ - 30349061)

Приватного нотаріуса Бадахова Юрія Назіровича (01034, місто Київ, вулиця Прорізна, будинок 18/1 «Б»)

Державного реєстратора Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Мала Інеси Миколаївни (85600, Донецька область, місто Мар`їнка, вулиця Шевченко, будинок 3)

про визнання недійсним рішення, договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі та скасування державної реєстрації, -

за участю представників сторін:

від позивача: Кислюк А.П. (адвокат, ордер серія АЕ №1007254)

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

від відповідача 3: не з`явився

від відповідача 4: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільськінвест», Приватного підприємства «Фонд Земля», приватного нотаріуса Бадахова Юрія Назіровича та державного реєстратора Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Мала Інеси Миколаївни про визнання недійсним рішення, договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі та скасування державної реєстрації.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 була одружена з ОСОБА_2 , який був засновником та керівником ПСП «Фонд Земля» та помер 07.08.2019. Після його смерті позивач звернулась до нотаріуса з метою вступу в право на спадщину на майно що належало її чоловікові, у тому числі і на корпоративні права ПСП «Фонд Земля». Однак, як стало відомо позивачу, ОСОБА_2 за рішенням від 16.03.2011 передав частку статутного капіталу в розмірі 100% ТОВ «Подільськінвест». На думку позивача, вказаний правочин та наслідки які він потягнув є неправомірними та не відповідають діючому законодавству України, що й зумовило звернення до суду з метою захисту порушеного права.

Ухвалою суду від 20.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/460/20, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.04.2020 та встановлено строк сторонам для подання до суду заяв по суті справи. Витребувано у Приватного підприємства «Фонд Земля»:

- оригінал рішення власника Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд Земля» від 16.03.2011.

Витребувано у позивача та приватного нотаріуса Бадахова Юрія Назіровича:

- оригінал договору купівлі-продажу частки статутного капіталу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд Земля» від 04.04.2011.

Встановлено строк позивачу для надання до суду документів, а саме:

- докази зарахування судового збору;

- правове обґрунтування заявлених вимог;

- оригінал ордеру Серія АЕ №1007254;

- витяг зі Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

На адресу суду 13.04.2020 на виконання ухвали суду від 20.03.2020 від приватного нотаріуса Бадахова Юрія Назіровича надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позивачем не вказано жодних підстав, передбачених чинним законодавством України для визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ПП «Фонд Земля» недійсним. Щодо твердження позивача про ознаки підробки та сумнівів через виправлення у договорі, нотаріус зазначив, що виправлення вчинені у спосіб передбачений Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції, що діяла на час посвідчення документа) та наказом Мін`юсту від 22.12.2010 №3253/5. Щодо витребування судом оригіналу договору купівлі-продажу частки статутного капіталу, повідомив, що у зв`язку з неможливістю передачі справ нотаріальних документів до відповідного нотаріального архіву через проведення АТО на території міста Донецьк, усі справи залишились у місті Донецьк, що унеможливлює надання витребуваного документу нотаріусом. Просив суд відмовити у задоволенні позову, застосувати позовну давність, щодо заявлених позовних вимог та розглядати справу за його відсутності.

Від представника ПП «Фонд Земля» на адресу господарського суду 13.04.2020 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній звертає увагу суду на необґрунтованість позову, просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову.

Через канцелярію суду 16.04.2020 представником позивача подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, а саме: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.02.2020, ордер на надання правничої допомоги серія АЕ №1007254 та договір про надання професійної правничої допомоги від 03.03.2020.

Ухвалою суду від 16.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 14.05.2020. Повторно витребувано у Приватного підприємства «Фонд Земля» оригінал рішення власника Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд Земля» від 16.03.2011, встановлено строк для надання суду письмових пояснень у разі відсутності вказаного документа; нотаріально посвідченої згоди дружини ( ОСОБА_1 ) на відчуження частки у статутному капіталі в розмірі 100%. Також, вказаною ухвалою продовжено строк позивачу для надання суду документів, витребуваних ухвалою суду від 20.03.2020, Товариству з обмеженою відповідальністю «Подільськінвест» та Державному реєстратору Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Мала Інесі Миколаївні строк для надання суду відзиву на позовну заяву відповідно до вимог ст. 165 ГПК України. Витребувано у Державного реєстратора Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Мала Інеси Миколаївни повний пакет документів на підставі яких проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи №8000451 від 05.04.2011 щодо зміни складу або інформації про засновників.

На адресу суду 14.05.2020 від представника позивача надійшла заява з обґрунтуванням заявлених позовних вимог, доказами зарахування судового збору. Стосовно надання оригіналу договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ПП «Фонд Земля» останній зазначив, що у нього відсутній оригінал вказаного документа, а копія, яка була надана до суду разом з позовною заявою була отримана у державного реєстратора Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою суду від 14.05.2020 відкладено підготовче засідання на 26.05.2020, продовжено строк сторонам для надання суду заяв по суті справи, доказів. Повторно витребувано у відповідача2, відповідача4 докази, які мають значення для вирішення справи по суті та роз`яснено останнім наслідки неподання таких доказів суду без поважних причин.

Станом на 26.05.2020 від учасників справи жодних заяв по суті справи, клопотань до суду не надходило.

Ухвалою суду від 26.05.2020 відкладено підготовче засідання на 18.06.2020. Повторно зобов`язано представників сторін надати до суду документи витребувані ухвалою суду від 14.05.2020. Роз`яснено Приватному підприємству «Фонд Земля» та Державному реєстратору Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Мала Інесі Миколаївні, що відповідно до приписів ч.ч.7-9 ст.81 Господарського процесуального кодексу України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Шляхом листування сторони повідомлялись, що у зв`язку з перебуванням судді Фурсової С.М. у відпустці, підготовче засідання, призначене на 18.06.2020 об 11:00год., відбудеться 07.07.2020 об 11:00год.

На електронну адресу суду 23.06.2020 від представника ПП «Фонд Земля» надійшов відзив на позовну з урахуванням поданої позивачем заяви щодо обґрунтування позовних вимог. Однак вказаний документ Електронним кваліфікованим підписом не скріплений, про що складено довідку №04-18/2472 від 23.06.2020 за підписом начальнику відділу аналітичного та інформаційного забезпечення.

Від представника позивача 06.07.2020 на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке Електронним кваліфікованим підписом не скріплено про що також складено довідку №04-18/2743 від 06.07.2020 за підписом начальнику відділу аналітичного та інформаційного забезпечення.

Щодо вказаних документів господарський суд зазначає наступне.

Положення ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначають, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до п. 8 ст. 42 ГПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

З аналізу вказаних норм випливає, що такі документи без накладення електронного кваліфікованого підпису, не можуть вважатися оригіналами документів та, відповідно, прийматись судом.

У підготовче засідання 07.07.2020 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись завчасно та належним чином.

За результатами підготовчого засідання 07.07.2020, враховуючи, що всі питання, передбачені ст. 182 ГПК України вирішено, судом вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 22.07.2020.

З метою всебічного, повного розгляду справи, дотримання процесуальних прав сторін, господарський судом продовжено сторонам строк для подання доказів, які мають значення для вирішення справи.

У судове засідання 22.07.2020 з`явився представник позивача, наполягав на задоволенні позову з повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. приватний нотаріус Бадахов Ю. Н. у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Державний реєстратор Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області та ТОВ «Подільськінвест» своїм правом на подання відзиву не скористались, в інший спосіб своєї позиції на довели.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

13.07.2006 Мар`їнською районною державна адміністрація Донецької області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (наразі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) включено відомості про юридичну особу Приватне сільськогосподарське підприємство «Фонд земля».

Засновником та власником 100% частки в Статутному капіталі був ОСОБА_2 .

Рішенням власника Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» від 16.03.2011 вирішено:

- передати частку в Статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» в розмірі 100% Товариству з обмеженою «Союзпромінвестдонбас» шляхом укладення договору купівлі-продажу за номінальну вартість;

- вийти з Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» у зв`язку з відчуженням частки у Статутному капіталі в розмірі 100% Товариству з обмеженою «Союзпромінвестдонбас» шляхом укладення договору купівлі-продажу за номінальну вартість;

- внести зміни, пов`язані з передачею частки у Статутному капіталі Підприємства іншому власнику Підприємства, вступом іншого власника до складу Підприємства, до правовстановлюючих документів Підприємства;

- привести Статут Підприємства у відповідність з діючим законодавством України;

- затвердити нову редакцію Статута Підприємства.

На підставі та на виконання вказаного рішення 04.04.2011 між Товариством з обмеженою «Союзпромінвестдонбас» (Покупець) та ОСОБА_2 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу частки статутного капіталу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля», за яким Продавець продав, а Покупець купив частку Продавця у Статутному капіталі Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» (), яка належить ОСОБА_2 та становить 150,00 гривень, що складає 100% Статутного капіталу.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Бадаховим Ю.Н., зареєстрований в реєстрі за №830.

Договір підписано сторонами - директором ТОВ «Союзпромінвестдонбас» Грєвцовою Ларисою Володимирівною та особисто ОСОБА_2 .

У договорі зазначено, що особи громадян, які підписали договір, встановлено.

В подальшому, на підставі зазначених документів 05.04.2011 державним реєстратором Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Малою Інессою Миколаївною зареєстровано зміни до установчих документів юридичної особи за №8000451.

Оскаржуючи укладений між Товариством з обмеженою «Союзпромінвестдонбас» та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу частки статутного капіталу, позивач посилається на те, що на момент створення Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» та внесення грошових коштів у Статутний капітал Підприємства Гринцов Василь Григорович та ОСОБА_1 перебували у шлюбі (з 21.07.1966), а отже такі грошові кошти є об`єктом права сумісної власності. Шлюб в будь-який спосіб не розривався.

На думку позивача, приватним нотаріусом порушено вимоги передбачені Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004, а саме посвідчено договір купівлі-продажу частки Статутного капіталу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» підписаний Гринцовим Василем Григоровичем без згоди ОСОБА_1 (другого подружжя). Також у тексті спірного договору, всупереч зазначеному Порядку, відсутні відомості щодо згоди другого подружжя з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення.

Про відчуження ОСОБА_2 100% частки Статутного капіталу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» позивач дізналась тільки після смерті чоловіка (07.08.2019) під час реалізації права на вступ у право на спадщину за законом.

Приватний нотаріус у відзиві на позовну заяву зазначив, що в момент укладення договору ОСОБА_1 була присутня, згода на укладення договору купівлі-продажу від 04.04.2011 нею надавалась, вказана згода була зареєстрована за №829.

З огляду на викладене позовні вимоги в цій частині вважає необґрунтованими, а також просить застосувати до них позовну давність.

Щодо надання відповідних доказів та оригіналу договору купівлі-продажу від 04.04.2011 зазначив, що всі нотаріальні справи та документи залишились у місті Донецьку, у зв`язку з проведенням антитерористичної операції доступу до них не має, з тієї саме причини можливості їх передачі до відповідного нотаріального архіву не було. Подати відповідні докази не має можливості.

За таких обставин, враховуючи заперечення позивачем факту надання відповідної згоди на укладення договору купівлі-продажу, неможливість приватним нотаріусом надати оригінал або належним чином засвідчену копію такої згоди, суд позбавлений можливості встановити дійсний факт існування такої згоди.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

У справі за конституційним зверненням ПП «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення господарської діяльності.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (частина перша статті 3 ГК України).

Відповідно до статті 55 ГК України суб`єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Однією з організаційних форм господарювання є підприємство (стаття 62 ГК України).

Підприємство, засноване на приватній власності засновника, є приватним підприємством (стаття 63 ГК України).

Підприємство є юридичною особою, йому належить право власності на майно, у тому числі і яке передане засновником до статутного фонду як внесок (статті 62, 66 ГК України).

Відносини стосовно майна приватного підприємства та прав учасників регулюються нормами статей 115, 116 ЦК України та статей 66, 67, 113 ГК України.

Проголошена у статті 43 ГК України свобода підприємницької діяльності полягає у праві суб`єктів господарювання без обмежень приймати рішення і здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

За змістом статті 115 ЦК України, статті 85 ГК України та статті 12 Закону України «Про господарські товариства» власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників.

Грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується у право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним із визначальних є факт набуття подружжям таких грошових коштів у шлюбі.

Таким чином, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 11.03.2015 у справі № 6-21цс15 та 03.06.2015 у справі № 6-38цс15, Другої палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 04.09.2019 у справі №404/1081/17, від 24.06.2020 у справі №711/1626/17.

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст. ст. 116, 147 ЦК України є суб`єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім`ї.

Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Тобто внесення до статутного капіталу юридичної особи спільних грошових коштів подружжя має наслідком виникнення відповідних корпоративних прав лише в того з подружжя, хто є учасником (акціонером, членом) такої юридичної особи.

Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі №6-61цс13.

Такої позиції дотримується і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові №918/598/18 від 12.11.2019, №907/738/16 від 26.11.2019, № 909/52/19 від 11.03.2020.

За таких обставин судом відхиляються доводи позивача про визнання договору купівлі-продажу частки статутного капіталу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» від 04.04.2011 недійним з підстав укладення його без згоди позивача (дружини).

Крім того, з огляду на виникнення у позивача права вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства суд критично ставиться і до тверджень позивача про те, що лише після смерті чоловіка їй стало відомо про продаж ним частки в Статутному капіталі Підприємства.

Адже для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для визначення моменту виникнення права на позов має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Як стверджує позивач вона проживала із ОСОБА_2 , вели спільне господарство та мали спільний бюджет, а тому вона не могла не бути обізнаною про відсутність прибутку від діяльності, як вона вважала, спільного Підприємства з 2011 року.

Судом відхиляються і посилання позивача на ознаки підробки та виклик сумніву у дійсності договору купівлі-продажу від 04.04.2011 через наявність виправлень.

Наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.12.2010 затверджено «Правила ведення нотаріального діловодства».

Згідно п.6.13. вказаних Правил у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Посвідчувальний напис повинен бути написаний зрозуміло, чітко, грамотно, без підчисток. Дописки чи виправлення, зроблені у тексті посвідчувального напису, застерігаються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису і скріплюються його підписом і печаткою із зазначенням дати.

При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене (п.6.23).

Так, у договорі купівлі-продажу частки статутного капіталу міститься два виправлення в частині зазначення дати вчинення правочину - на першій сторінці договору після зазначення місця вчинення правочину, та на другій сторінці документа у посвідчувальному написі нотаріуса також після зазначення місця вчинення правочину.

Після закінчення тексту договору є примітка: «виправленому «четверте квітня» вірити.», проставлена дата 04.04.2011 та є підписи ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

Після посвідчувального напису є застереження «виправленому двічі «четверте квітня» вірити», також проставлена дата 04.04.2011, застереження скріплено підписом приватного і печаткою із зазначенням дати

Отже, виправлення до договору купівлі-продажу від 04.04.2011 вчинені у порядку визначеному законодавством.

Як зазначалось вище, на підставі Рішення власника Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» від 16.03.2011 та договору купівлі-продажу частки статутного капіталу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» від 04.04.2011 державним реєстратором Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Малою Інессою Миколаївною 05.04.2011 зареєстровано зміни до установчих документів юридичної особи за №8000451.

Правомірність вказаної Державної реєстрації змін до установчих документів оскаржується позивачем у даній справі з підстав пропуску триденного строку, визначеного ст.7 Закону України «Про господарські товариства», на внесення відповідних змін до державного реєстру.

Відмовляючи у задоволенні позовних в цій частині суд виходить з наступного.

За приписами статті 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. …

До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Згідно вимог ст.7 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій) зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до державного реєстру, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Товариство зобов`язане у п`ятиденний строк повідомити орган, що провів реєстрацію, про зміни, які сталися в установчих документах, для внесення необхідних змін до державного реєстру.

У відповідності до положень статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій) для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридична особа повинна подати (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи;

- примірник оригіналу або нотаріально засвідчену копію рішення про внесення змін до установчих документів. Документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення про внесення змін до установчих документів;

- оригінали установчих документів юридичної особи з відміткою про їх державну реєстрацію з усіма змінами, чинними на дату подачі документів, або копія опублікованого в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації повідомлення про втрату всіх або частини зазначених оригіналів установчих документів;

- два примірники змін до установчих документів юридичної особи у вигляді окремих додатків або два примірники установчих документів у новій редакції;

- документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації змін до установчих документів.

У разі внесення змін до установчих документів, які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається або копія рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників), завірена в установленому порядку, або нотаріально засвідчена копія заяви фізичної особи про вихід зі складу засновників (учасників), або нотаріально засвідчена копія документа про перехід чи передання частки учасника у статутному капіталі товариства, або нотаріально посвідчений договір про такий перехід чи передання, або рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) зі складу засновників (учасників) юридичної особи, якщо це передбачено законом або установчими документами юридичної особи.

При відчуженні учасником належної йому частки укладається відповідний договір. На підставі договору про відчуження в набувача виникає право власності на частку у статутному капіталі товариства, і до такої особи переходять майнові та немайнові права учасника товариства на умовах, визначених договором. Факт зміни учасника товариства відбувається на підставі договору, і є підставою внести відповідні зміни до Статуту.

Отже, волевиявлення відчужувача виражається шляхом укладення договору.

У пункті 7 договору купівлі-продажу частки статутного капіталу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фонд земля» від 04.04.2011 сторони узгодили, що право власності на частку в статутному капіталі Підприємства і пов`язані з нею права переходять до Покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Таким чином, саме з моменту укладення договору купівлі-продажу частки статутного капіталу від 04.04.2011 має обчислюватись п`ятиденний строк на внесення змін до установчих документів, які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи.

Державний реєстратор має право залишити без розгляду документи, які подані для проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, за наявності підстав, визначених у п.11 вказаної статті.

Відтак, суд дійшов висновку про відмову у скасуванні реєстраційного запису №8000451 від 05.04.2011, вчиненого державним реєстратором Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Малою Інессою Миколаївною, з підстав визначених позивачем.

Заяви відповідачів 2, 3 про застосування строків позовної давності залишається судом без задоволення з огляду на наявність самостійних підстав для відмови в позові.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін.

За приписами ст.ст. 73,74,76 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.78 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, № 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, № 32092/02 від 12.06.2008 року).

Позивачем жодними належними та допустими доказами не доведено суду порушень його прав відповідачами.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Стосовно інших доводів та висновків, суд вважає, що на такі не слід давати детальної відповіді, з урахуванням мотивів, за яких суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 178, 185, 191, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільськінвест», Приватного підприємства «Фонд Земля», Приватного нотаріуса Бадахова Юрія Назіровича та Державного реєстратора Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Мала Інеси Миколаївни про визнання недійсним рішення, договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі та скасування державної реєстрації - відмовити.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 22.07.2020 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.07.2020.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

Відповідач1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Подільськінвест» (32302, Хмельницька область, місто Кам`янець-Подільський, вулиця Лесі Українки, будинок 31; код ЄДРПОУ - 31226834)

Відповідач2: Приватне підприємство «Фонд Земля» (85620, Донецька область, Мар`їнський район, село Галицинівка, вулиця Кірова, будинок 36; код ЄДРПОУ - 30349061)

Відповідач3: Приватний нотаріус Бадахов Юрій Назірович (01034, місто Київ, вулиця Прорізна, будинок 18 /1 «Б»)

Відповідач4: Державний реєстратор Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області Мала Інеса Миколаївна (85600, Донецька область, місто Мар`їнка, вулиця Шевченко, будинок 3)

Суддя С.М. Фурсова