ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2020 р. Справа№ 910/1502/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю Грейнсвард»

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020

у справі № 910/1502/20 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 7 205,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, прийнятого до перевезення згідно перевізних документів №41032848, №40994881, №41048075, №41061698, №41092792, №41092800, №41092818 та №41092826, у сумі 7 205,03 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 5 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 7 205,03 грн., вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд задовольнив частково, у розмірі 2 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, судом перевірено та визнано обґрунтованим розгорнутий розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею, наведений позивачем у позові.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції відмовив у поновленні пропущеного строку для подання відзиву на позов, і, як наслідок, залишив поданий відповідачем відзив на позов без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Відмовляючи у поновленні строку для подання відзиву, суд першої інстанції зазначив про те, що:

- у відзиві відповідач просить суд поновити строк для подачі відзиву на позов з огляду на те, що ухвала про відкриття провадження у справі № 910/1502/20 від 11.02.2020 була направлена Акціонерним товариством «Українська залізниця» за належністю до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», а отже, відповідач був позбавлений можливості вчасно підготувати та направити відзив на позов на адресу суду, та на те, що у періоді часу для надання відзиву на позов, який був визначений в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.02.2020, було багато вихідних та святкових днів;

- як вбачається з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 949, ухвала Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 про відкриття провадження у справі № 910/1502/20 була отримана відповідачем 18.02.2020, тобто Акціонерне товариство «Українська залізниця» повинно було подати відзив на позов у строк до 04.03.2020 включно, проте у вказаний строк відповідач відзиву на позов не надав, жодних поважних причин пропуску строку для подання відзиву на позов у поданому суду документі не навів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в поновленні пропущеного строку для подання відзиву на позов, і, як наслідок, залишення відзиву на позов без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України;

- протягом строку, визначеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 для подання відзиву на позов, святкових днів не було.

Частково задовольняючи заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, пославшись на те, що:

- із наданих позивачем документів не вбачається, що витрати у розмірі 5 000,00 грн. (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі № 910/1502/20, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною);

- враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

Не погоджуючись з рішенням, 10.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 в частині відмови у стягненні 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих господарським процесуальним законодавством повноважень, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, в результаті чого безпідставно зменшив витрати на професійну правничу допомогу.

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що:

- судом першої інстанції не враховано, що відповідачем як монополістом, який проігнорував заявлені позивачем претензії, тим самим взявши на себе тягар понесення додаткових судових витрат, не надано жодного доказу на спростування заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу;

- як вбачається з акту виконаних робіт (наданих послуг) № 81-02/29 від 29.01.2020 до договору про надання правової допомоги № 81-02 від 06.02.2020, клієнту надано юридичні послуги, на які було фактично витрачено 380 хвилин, відповідно до п. 4.3 вказаного договору вартість послуг складає 1 000,00 грн. за одну годину роботи, а за участь в судовому засіданні - 2 000,00 грн., а відтак, вартість наданих послуг складає 6 333,34 грн., однак за згодою сторін вартість послуг вже була зменшена до 4 000,00 грн., що не було враховано судом першої інстанції;

- за приписами ГПК України, клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу має містити докази неспівмірності таких витрат, проте відповідачем відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат (враховуючи те, що відповідне клопотання викладено у відзиві на позов, який судом першої інстанції було залишено без розгляду - примітка суду) надано не було, так само як не було надано і жодного доказу на спростування розміру витрат на професійну правничу допомогу;

- позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, які відповідачем були проігноровані, а відтак, саме через дії відповідача позивач вимушений був понести витрати на професійну правничу допомогу;

- посилання суду першої інстанції на необґрунтованість та неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу з предметом позову як на підставу для зменшення таких витрат є безпідставним, необґрунтованим та протиправним, оскільки матеріли справи не містять жодного доказу зазначеного.

Крім того, у апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 3 000,00 грн., та, з посиланням на абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України, заявив, що докази понесення таких витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2020 справа № 910/2428/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Сітайло Л.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою від 30.06.2020 колегії суддів у складі Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Сітайло Л.Г., Кропивна Л.В.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 17.07.2020;

- роз`яснено сторонам, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- роз`яснено учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також не погоджуючись з рішенням, 12.06.2020 Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 в частині стягнення 5 153,84 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовах вимог у цій частині.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнятим судом першої інстанції з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на те, що:

- суд першої інстанції без достатнього обґрунтування та врахування поважності причин залишив без розгляду відзив на позовну заяві увід 11.03.2020 за № 21/НЮ-2 із доданими до нього документами, не врахувавши, що на адресу відповідача надходять документи по судових справах по кожному з 38 відокремлених структурних підрозділів, які в подальшому направляються по колу діяльності на відповідні філії, після чого для підготовки відзиву необхідно зібрати додаткові первинні документи, які знаходяться на лінійних станціях (в даному випадку такою станцією є станція Рогатин, яка розмішена в Івано-Франківській області, яка територіально віддалена від місця розташування Регіональної філії «Львівська залізниця» (м. Львів));

- судом не враховано вимог ч.ч. 6 та 7 ст. 119 ГПК України, якими визначено, що про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою, та яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом, та не було винесено відповідної ухвали про відмову у поновленні строку на подання відзиву, чим позбавлено відповідач можливості оскаржити таку ухвалу в апеляційному порядку;

- суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо того, що відповідач повинен був бути звільнений від сплати спірної неустойки, оскільки з вини позивача спірні вагони вивезені зі станції пізніше, ніж через добу з моменту повідомлення про їх прибуття, що в силу приписів ст. 116 Статуту залізниць звільняє відповідача від сплати заявленого до стягнення штрафу. Вказані обставини підтверджуються долученими до відзиву на позов актами загальної форми.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 25.06.2020 справа № 910/1502/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Сітайло Л.В., Кропивна Л.В.

Ухвалою від 30.06.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Сітайло Л.В., Кропивна Л.В.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20;

- об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в одне апеляційне провадження для спільного розгляду;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 17.07.2020;

- сторонам роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасникам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

15.07.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач, з посиланням на те, що:

- відповідач в апеляційній скарзі жодним чином не спростовує факту порушення терміну доставки вантажу, не заперечує щодо здійснених позивачем розрахунків граничного терміну доставки та зазначеного розміру штрафних санкцій;

- причиною складення актів загальної форми, на які посилається відповідач та які складені вже після прибуття вантажу із порушенням терміну доставки, є очікування подачі під вантажні операції, тобто обставини, які виникли вже після прибуття вантажу та які не звільняють відповідача від зобов`язань щодо своєчасної доставки вантажу;

- за змістом ст. 116 Статуту залізниць, штраф за несвоєчасну доставку вантажу не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув, проте перевізні документи щодо спірних перевезень позивачем були розкредитовані впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу,

просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнити.

20.07.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача (направлений до суду 15.07.2020 - примітка суду), в якому відповідач, з посиланням на те, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності, суперечить принципу розподілу витрат, а відтак повинен бути зменшеним до 2 000,00 грн., просить залишити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задовооення.

Розпорядженням № 09.1-08/2011/20 від 21.07.2020, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1502/20.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020 справа № 910/1502/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Кропивна Л.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою від 22.07.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Кропивна Л.В., Дідиченко М.А. апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 прийняті до свого провадження.

Станом на 29.07.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Пунктом 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 відкрито 30.06.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 16.07.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 31.08.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

07.02.2018 позивач як замовник та відповідач як перевізник уклали договір про надання послуг № 07153/GP- 2018 (далі Договір) (а.с. 13-20), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах відповідача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача, і проведення розрахунків за ці послуги.

У п. 1.2 Договору сторони погодили, що перевезення - це послуга, в процесі якої відповідач зобов`язується доставити довірений позивачем вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а позивач зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМ України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне вантажне сполучення, Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

Згідно з п. 8.1 Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

Відповідно до п. 8.5.2 Договору, оформлений ЕПД (електронний перевізний документ) вважається оригіналом Договору перевезення та має юридичну силу, як доказ у визначених законодавством випадках.

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання позивачем договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП (електронний цифровий підпис) в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення позивачем будь-якої дії на виконання умов цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018 (п.12.1 Договору). Якщо жодна з сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії Договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей Договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Матеріали справи не містять доказів звернення сторін з відповідною письмовою пропозицію про припинення дії Договору, а відтак, Договір є діючим.

З матеріалів справи слідує, що:

- 24.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Черноморськ-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Денисів-Купчинце Львівської залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті (порожний власний вагон з-під зерна кукурудзи, власник: ТОВ «Тегра Лоджистікс», направляється до пункту навантаження), що підтверджується залізничною накладною № 41032848 від 24.07.2019 (а.с. 22);

- 23.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Одеса-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Закупне Південно-Західної залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті (порожний власний вагон з-під ячменю, власник: ТОВ «Тегра Лоджистікс», направляється до пункту навантаження), що підтверджується залізничною накладною № 40994881 від 23.07.2019 (а.с. 24);

- 23.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Одеса-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Закупне Південно-Західної залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті, що підтверджується залізничною накладною № 41048075 від 23.07.2019 (а.с. 25);

23.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Одеса-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Закупне Південно-Західної залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті (порожний власний вагон з-під ячменю, власник: ТОВ «Тегра Лоджистікс», направляється до пункту навантаження), що підтверджується залізничною накладною № 41061698 від 23.07.2019 (а.с. 26);

- 26.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Черноморськ-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Закупне Південно-Західної залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті (порожний власний вагон з-під зерна кукурудзи, власник: ПрАТ «Дніпровагонмаш», направляється до пункту навантаження), що підтверджується залізничною накладною № 41092792 від 26.07.2019 (а.с. 28);

- 26.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Черноморськ-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Закупне Південно-Західної залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті (порожний власний вагон з-під зерна кукурудзи, власник: ПрАТ «Дніпровагонмаш», направляється до пункту навантаження), що підтверджується залізничною накладною № 41092800 від 26.07.2019 (а.с. 29);

- 26.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Черноморськ-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Закупне Південно-Західної залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті (порожний власний вагон з-під зерна кукурудзи, власник: ПрАТ «Дніпровагонмаш», направляється до пункту навантаження), що підтверджується залізничною накладною № 41092818 від 26.07.2019 (а.с. 30);

- 26.07.2019 відповідачем прийнято до перевезення зі станції Черноморськ-Порт Одеської залізниці (відправник: позивач) до станції призначення Закупне Південно-Західної залізниці (одержувач: позивач) вагон залізничний, який перевозиться на власних осях, не поіменований в алфавіті (порожний власний вагон з-під зерна кукурудзи, власник: ПП «Астарта Груп», направляється до пункту навантаження), що підтверджується залізничною накладною № 41092826 від 26.07.2019 (а.с. 31).

Як вбачається з графи 49 залізничних накладних № 40994881 від 23.07.2019, № 41048075 від 23.07.2019, № 41061698 від 23.07.2019, № 41092792 від 26.07.2019, № 41092800 від 26.07.2019, № 41092818 від 26.07.2019 та № 41092826 від 26.07.2019, вантаж переадресовано за наказами № 3916 від 02.08.2019, № 3915 від 02.08.2019 на станції 330600.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про те, що відповідачем порушено строки доставки спірних вагонів, які встановлені п. 41 Статуту залізниці України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5086, з огляду на що відповідач повинен сплатити позивачу встановлений законом штраф.

Відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо того, що відповідач повинен був бути звільнений від сплати спірної неустойки, оскільки з вини позивача спірні вагони вивезені зі станції пізніше, ніж через добу з моменту повідомлення про їх прибуття, що в силу приписів ст. 116 Статуту залізниць звільняє відповідача від сплати заявленого до стягнення штрафу. Вказані обставини підтверджуються долученими до відзиву на позов актами загальної форми.

Як слідує з матеріалів справи, суд першої інстанції відмовив у поновленні пропущеного строку для подання відзиву на позов, і, як наслідок, залишив поданий відповідачем відзив на позов без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 11.02.2020 (а.с. 45-47) судом першої інстанції прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження у справі та, серед іншого, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позову заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Вказану ухвалу судом першої інстанції відповідачу було направлено 14.03.2020, а вручено останньому - 18.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 949 (а.с. 50).

Отже, відзив мав бути відповідачем поданий в строк до 05.03.2020 включно, проте відзив був до суду направлений 12.03.2020, що підтверджується відміткою пошти на конверті, в якому відзив надійшов до суду, тобто з порушенням встановленого судом строку.

Водночас у відзиві на позов відповідач просив суд поновити термін на подання відзиву, пославшись на те, що ухвала про відкриття провадження у справі №910/1502/20 від 11.02.2020 була направлена Акціонерним товариством «Українська залізниця» за належністю до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», всі документи, які необхідні для обґрунтування заперечень залізниці, знаходились на станції Рогатин, тому потрібен був додатковий час на їх отримання, а також у періоді часу для надання відзиву на позов, який був визначений в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.02.2020, було багато вихідних та святкових днів, що унеможливило направлення відзиву у 15-ти денний строк.

Суд першої інстанції не визнав вказані твердження відповідача достатніми для поновлення йому строку для подання відзиву, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Частиною 1 статті 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, клопотання (заява) про відновлення процесуального строку повинне містити пояснення щодо причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Відповідно до чинного законодавства, поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Водночас за змістом ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, саме на відповідача покладений обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення клопотання про поновлення строку для подання відзиву, зокрема те, що всі документи, які необхідні для обґрунтування заперечень залізниці, знаходились на станції Рогатин, а тому потрібен був додатковий час на їх отримання, та те, що ухвала про відкриття провадження у справі № 910/1502/20 від 11.02.2020 була направлена Акціонерним товариством «Українська залізниця» за належністю до Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», проте жодного доказу на підтвердження вказаних обставин відповідачем до відзиву додано не було.

Щодо посилань відповідача на те, що у періоді часу для надання відзиву на позов, який був визначений в ухвалі Господарського суду міста Києва від 11.02.2020, було багато вихідних та святкових днів, колегія суддів зазначає про те, що протягом строку, визначеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2020 для подання відзиву на позов, святкових днів не було.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у поновленні пропущеного строку для подання відзиву на позов, і, як наслідок, залишив поданий відповідачем відзив на позов без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

При цьому, той факт, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 6 ст. 119 ГПК України, якою визначено, що про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою, не постановив окрему ухвалу про відмову у поновленні пропущеного строку для подання відзиву на позов, є порушенням норм процесуального права, проте не відноситься до визначених ч. 3 ст. 277 ГПК України випадків порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що у поданому відзиві відповідач, окрім заперечень по суті заявлених позовних вимог, просить суд зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу до 50 %, а також заперечує проти стягнення з нього витрат позивача на правову допомогу, що за своєю правовою природою є клопотаннями (заявами) з процесуальних питань.

За змістом ст. 169 ГПК України:

- при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1);

- заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі (ч. 2);

- заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом (ч. 3).

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 11.02.2020 (а.с. 45-47), серед іншого, встановлено відповідачу строк для подання заяв, клопотань - до 12.03.2020.

Враховуючи що відзив був до суду направлений 12.03.2020, що підтверджується відміткою пошти на конверті, в якому відзив надійшов до суду, викладені в ньому клопотання подані без порушення встановленого судом строку та, відповідно, мають бути розглянуті судом.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача визнав законними та обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з п 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць України, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з п. 41 Статуту залізниць:

- залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення;

- вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки;

- у разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Правилами обчислення термінів доставки вантажів встановлено, що в разі перевезення вантажною швидкістю термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата, зокрема:

- маршрутними відправками - термін доставки обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320 км;

- вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах - термін доставки обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км,

і обчислення таких термінів доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Згідно з п.п. 6.1, 6.6 Правил оформлення перевізних документів, за одним перевізним документом приймаються до перевезення вантажі маршрутом або групою вагонів із дотриманням таких умов: вантажі мають бути одного найменування; вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу. Заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно з додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, у графі 29, яка визначає тип відправки: «Відправка вагонна, контейнерна, групова/маршрутна, контрейлерна, дрібна/збірна», у відповідному місці проставляється позначка «х» і заповнюється ця графа відправником.

Як слідує зі змісту спірних накладних, у графі 29 накладних відповідачем відмічено тип відправки «вагонна».

Відповідно, термін доставки вагонів за вказаними накладними має обчислюватись виходячи з однієї доби за кожні повні та неповні 200 км.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Станція відправлення відповідача здійснила перевірку відомостей у вказаних накладних (у тому числі графи 29 «Відправка»), підтвердила правильність їх заповнення відправником та проставила електронні цифрові підписи у графах 38 «Підпис» даних накладних, тобто, підтвердила приймання вантажу до перевезення та укладення договору перевезення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на зміст спірних накладних, а саме дати відправлення вагонів зі станції відправлення (графа 56) та дати прибуття вагонів на станцію призначення (графа 51), вагони за спірними накладними доставлені відповідачем з порушенням строків, встановлених Статутом залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажив.

Пунктами 2.4 та 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів встановлено, що терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються:

- на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів;

- на дві доби: у разі перевезення вантажів за участю поромної переправи; у разі перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії.

У разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

- виконання митних та інших адміністративних правил;

- тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

- необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

- вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

- інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

При цьому, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Однак передбачені п. 2.9 Правил відмітки на спірних накладних відсутні, а відтак, порушення термінів доставки порожніх вагонів у спірних випадках сталося внаслідок вини самого відповідача як перевізника, який не забезпечив виконання умов Договору.

Відповідно до п. 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з доставки вантажів, є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

Відповідно до пункту 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції як про наявність правових підстав для стягнення з відповідача штрафу за порушення термінів доставки вантажу, так і про правильність розрахунку позивача вказаних позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на те, що матеріли справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки вантажу.

Проте сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованих підстав для зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем не наведено.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 7 205,03 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 задоволенню не підлягає.

Щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Грейнсвард» колегія суддів зазначає таке.

У суді першої інстанції позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 5 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.04.2020 у справі № 910/2428/20 позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 7 205,03 грн., вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд задовольнив частково, у розмірі 2 000,00 грн.

Частково задовольняючи заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, пославшись на те, що:

- із наданих позивачем документів не вбачається, що витрати у розмірі 5 000,00 грн. (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі № 910/1502/20, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною);

- враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співмірності і становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

З матеріалів справи слідує, що у позовній заяві (а.с. 1-10) позивач, серед іншого, просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Зі змісту доданого позивачем до позову акту виконаних робіт (наданих послуг) № 81-02/29 від 29.01.2020 слідує, що надана правова допомога складається з:

- правового аналізу претензії від 29.08.2019 вих. № 2908-307, № 2908-311 та № 2908-312 - 20 хвилин;

- консультації щодо порядку стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 7 205,03 грн. - 40 хвилин;

- підготовчої роботи для складення позовної заяви, збір документів, копіювання документів, аналіз законодавства та судової практики - 120 хвилин;

- складання позовної заяви про стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 7 205,03 грн. - 200 хвилин.

На підтвердження факту понесення витрат позивачем до матеріалів справи додано копію укладеного позивачем як клієнтом з адвокатом Драченко Владиславом Вікторовичем Договору про надання правової допомоги № 81-02 від 06.02.2019, акт виконаних робіт (наданих послуг) № 81-02/29 від 29.01.2020, рахунок на оплату № 81-02/29 від 29.01.2020 та платіжне доручення № 341 від 12.02.2020 (а.с. 35-40).

За змістом п. 1.1 Договору про надання правової допомоги № 81-02 від 06.02.2019, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пунктів 4.3 та 4.4 Договору про надання правової допомоги № 81-02 від 06.02.2019 вартість послуг, наданих адвокатом, складає 1 000,00 грн. за одну годину роботи, а за участь у кожному судовому засіданні - 2 000,00 грн., але не повинна перевищувати суму у розмірі 30 000,00 грн. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін.

У акті виконаних робіт (наданих послуг) № 81-02/29 від 29.01.2020 до Договору про надання правової допомоги № 81-02 від 06.02.2019 його сторони погодили, що вартість послуг адвоката складає 5 000,00 грн.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про доведеність факту надання позивачу адвокатом Драченко Владиславом Вікторовичем послуг.

Щодо розміру витрат на оплату послуг адвоката колегія суддів зазначає таке.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на позову заяву відповідач зазначає про неспівмірність витрат позивача на правову допомогу та фактично просить відмовити в їх стягненні.

У обґрунтуванні своїх заперечень щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідач послався на те, що:

- заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу суперечить принципу співмірності з ціною позову, оскільки становить більше 69 % від суми заявлених позовних вимог;

- на адресу відповідача надійшло декілька однотипних позовних заяв позивача, по яких Господарським судом міста Києва відкрито провадження у справах, зокрема № 910/2236/20 на суму 5 163,00 грн., № 910/2083/20 на суму 5 328,32 грн., № 910/2082/20 на суму 5 043,62 грн., № 910/2103/20 на суму 4 199,13 грн., № 910/2234/20 на суму 1 810,08 грн. та інші, які підготовлені представниками позивача Накоп`юк Ярославом Володимировичем та Драченко Владиславом Вікторовичем , місце здійснення адвокатської діяльності в яких є однаковим ( м . Черкаси, вул. Святороїцька, 73), а подані позовні заяви є ідентичними за змістом, містять одну й ту саму граматичну помилку (написано Позовона заява).

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як слідує з матеріалів справи:

- справа сторін не є складною, оскільки стосується стягнення штрафних санкцій за дев`ятьма накладними та не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити при здійсненні підготовчої роботи;

- до розміру судових витрат позивачем, серед іншого, включено копіювання документів, проте такі витрати не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст.ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19);

- справа сторін є малозначною та потребує лише наявності базових знань у сфері цивільного та господарського законодавства України, а відтак, вивчення судової практики у даній категорії спору не є необхідним;

- з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, слідує, що у період з 01.01.2020 було ухвалено більше 50 судових рішень за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, у кожній з яких позивачем було заявлено до стягнення і витрати на професійну правничу допомогу, надану двома адвокатами, - Накоп`юк Ярославом Володимировичем та Драченко Владиславом Вікторовичем .

Вказані обставини свідчать про те, що позивач у цій справі не потребував консультації щодо порядку стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, оскільки такий порядок, вочевидь, є йому відомий, а вказані адвокати при наданні юридичних послуг у цій справі не потребували багато часу для підготовчої роботи для складення позовної заяви, зокрема аналізу законодавства та судової практики, а також для складання позовної заяви

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цьому випадку має бути зменшений до 2 000,00 грн.

Щодо посилань позивача на те, що понесення ним додаткових судових витрат обумовлено діями відповідача щодо невиплати спірного штрафу у позасудовому порядку, колегія суддів зазначає про те, що вказані обставини, враховуючи наявність клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правову допомогу, не є підставою для стягнення всієї суми заявлених позивачем до стягнення витрат на правову допомогу.

Так само, такими підставами не є й те, що за згодою позивача та адвоката вартість послуг вже була зменшена до 5 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» задоволенню не підлягає.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000,00 грн. про які позивач зазначив у поданій ним апеляційній скарзі, слід зазначити, що вказані витрати не можуть бути віднесені до витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки позивач не оскаржує рішення, прийняте за наслідками розгляду заявлених позивачем позовних вимог по суті спору, а вказані витрати заявлені ним як такі, що понесені у зв`язку з поданням позивачем апеляційної скарги щодо рішення суду першої інстанції щодо витрат позивача на правничу допомогу.

При цьому у відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач не заявляє про понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом поданої відповідачем апеляційної скарги.

За таких обставин та враховуючи відмову судом у задоволенні апеляційної скарги позивача, у задоволенні вимог про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000,00 грн. колегією суддів відмовляється.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейнсвард» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2020 у справі № 910/1502/20 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/1502/20.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна