ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/983/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

секретар судового засідання Голоденко І.О.

розглянувши справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Еногруп (пров. Чапаєва, буд. 5, м. Одеса, 65055)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Юг (село Ламбрівка, Тарутинський район, Одеська обл., 68534)

про стягнення 1090188,66 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Фатєєва І.В.;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Еногруп звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Юг, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 1178586,71 грн, з яких: 1110380,24 грн основного боргу; 2220,76 грн інфляційних втрат; 7372,20 грн 3% річних та 58613,51 грн пені.

Позиції учасників справи

Підставою позову позивач визначив обставину неналежного виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості товару, поставленого позивачем за видатковими накладними.

28.05.2020 від відповідача до канцелярії суду за вх. № 13621/20 надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав та просив суд відмовити позивачу у його задоволенні. У відзиві відповідач наголосив, що за його підрахунками основна заборгованість станом на день розгляду справи становить 990380,24 грн, а отже враховуючи, що сума основного боргу є невірною, невірними також є розрахунки інфляційних втрат та 3% річних. Також відповідач повністю заперечив щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені, зазначивши, що між сторонами не було укладено договору, яким передбачена відповідальність щодо застосування штрафних санкцій, а поставки носили позадоговірний характер. Крім цього відповідач вважає наведений позивачем розрахунок часових витрат на надання правової допомоги завищеним та, відповідно, суму витрат на правову допомогу необґрунтованою.

04.06.2020 від позивача до канцелярії суду за вх. № 14490/20 надійшла заява про зміну предмету позову, разом з цим, вказану заяву позивач усно відкликав у судовому засіданні 06.07.2020.

02.07.2020 від позивача до канцелярії суду за вх. № 17145/20 надійшла уточнена позовна заява, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 1090188,66 грн, з яких: 990380,24 грн основної заборгованості; 55648,31 грн інфляційних нарахувань та 44160,11 грн 3% річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати позивача з оплати судового збору та на правничу допомогу.

Крім цього, 02.07.2020 від позивача до канцелярії суду за вх. № 17147/20 надійшла заява, згідно якої позивач відмовився від позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 58613,51 грн.

Під час розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримав заявлені до відповідача вимоги, з врахуванням поданих уточнень, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання під час розгляду справи по суті не з`явився, водночас від відповідача 20.07.2020 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано неможливістю генерального директора бути присутнім у судовому засіданні у зв`язку з перебуванням у відрядженні та відсутністю на підприємстві іншого уповноваженого представника. За результатами розгляду вказаного клопотання у судовому засіданні 20.07.2020 судом було оголошено з вказанням мотивів протокольну ухвалу про відмову у його задоволенні.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Еногруп було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду доказів доплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1023,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Еногруп було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/983/20; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи; підготовче засідання у справі було призначено на "28" травня 2020 о 14год.00хв.

У судовому засіданні 28.05.2020 судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 23 червня 2020 о 16год.40хв., про що представника позивача було повідомлено безпосередньо у судовому засіданні під розписку, а відповідача шляхом направлення відповідної ухвали суду в порядку ст. 120 ГПК України.

23.06.2020 судом було протокольно ухвалено продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкласти підготовче засідання на "06" липня 2020 о 14год. 30хв., про що представника позивача було повідомлено безпосередньо у судовому засіданні під розписку, а відповідача шляхом направлення відповідної ухвали суду в порядку ст. 120 ГПК України.

Ухвалою суду від 06.07.2020 судом було закрито провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 58613,51 грн.

Також, ухвалою суду від 06.07.2020 судом було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду на "20" липня 2020 о 15:00.

У судовому засіданні 20.07.2020 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

Без укладення окремого правочину у письмовій формі позивач здійснив на користь відповідача протягом 2018-2019 року поставки товару за видатковими накладними. З наявних у матеріалах справи актів звірки за даними позивача та за даними відповідача, станом на 25.10.2018 сальдо на користь позивача за здійсненими поставками складало 293206,48 грн. Після цього позивачем було поставлено на користь відповідача товар на загальну суму 1275380,22 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними:

- видатковою накладною від 26.10.2018 №73-127 та товарно-транспортною накладною від 26.10.2018 №073-127 на суму 212940,00грн;

- видатковою накладною від 19.11.2018 №73-128 та товарно-транспортною накладною від 19.11.2018 №073-128 на суму 250444,32 грн;

- видатковою накладною від 30.11.2018 №73-129 та товарно-транспортною накладною від 30.10.2018 №073-129 на суму 141960,00 грн;

- видатковою накладною від 05.12.2018 №73-130 та товарно-транспортною накладною від 05.12.2018 №073-130 на суму 9031,50 грн;

- видатковою накладною від 10.12.2018 №73-131 та товарно-транспортною накладною від 10.12.2018 №073-131 на суму 195216,00 грн;

- видатковою накладною від 11.12.2018 №73-132 на суму 50618,40 грн;

- видатковою накладною від 20.12.2018 №73-133 та товарно-транспортною накладною від 20.12.2018 №ЕНГ0012 на суму 208530,00 грн;

- видатковою накладною від 04.01.2019 №73-134 на суму 206640,00 грн.

Також обставина отримання відповідачем товару на вищевказану суму підтверджується наявними у справі довіреностями відповідача на отримання матеріальних цінностей, актами звірки сторін, складеними відповідачем і позивачем, та не заперечується відповідачем.

Суд відзначає, що подані позивачем накладна від 10.12.2018 не містить печатки відповідача, а накладна від 19.11.2018 не містить підпису та печатки відповідача, разом з цим суд оцінює ці докази у сукупності з актами звірки та поясненнями сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач листом від 26.12.2019 за вих. № 26/12-1 на лист-претензію позивача повідомив, що відповідач завершує планування бюджету компанії на наступний рік та на початку січня 2020 надасть на розгляд позивачу графік погашення заборгованості.

Листом від 14.01.2020 позивач повідомив відповідача, що він вимушений звернутись до суду з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості, враховуючи відсутність графіку погашення заборгованості.

У відповіді на вищевказаний лист відповідач направив на адресу позивача гарантійний лист від 27.01.2020 №27/01-1, в якому гарантував погашення заборгованості в розмірі 1110380,20 грн, згідно запропонованого графіку погашення, з 01.02.2020 до 01.10.2020.

В листі від 03.02.2020 позивач висловив свою незгоду щодо запропонованого відповідачем графіку погашення заборгованості, запропонувавши свій графік, який передбачав здійснення погашення заборгованості з 10.02.2020 до 01.05.2020 та зазначив, що у разі непогодження відповідачем графіку погашення у визначений позивачем строк та неотримання позивачем коштів в рахунок погашення заборгованості, останній буде вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Під час розгляду справи представник позивача повідомив суд, що між сторонами не було остаточно погоджено графік погашення наявної у відповідача заборгованості, заборгованість відповідачем не погашена, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Як встановлено судом, у спірному періоді відповідачем було сплачено на користь позивача в рахунок оплати за отриманий товар кошти в сумі 578206,46 грн, що підтверджується актами звірки за даними позивача та за даними відповідача, поясненнями представника позивача та не заперечується відповідачем.

Отже, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий в період жовтень 2018 січень 2019 товар складає 990380,24 грн, що також визнається відповідачем у відзиві на позов.

У зв`язку з несплатою відповідачем коштів за фактично отриманий від позивача товар, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача, згідно редакції уточненої позовної заяви, інфляційні нарахування в сумі 55648,31 грн та 3% річних в сумі 44160,11 грн. Розрахунок спірних сум позивачем здійснено на загальну суму заборгованості за період з 06.01.2019 по 01.07.2020.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 75 ГПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позиція суду

Встановлені судом обставини справи щодо поставки позивачем відповідачу товару за накладними свідчать, що між сторонами був укладений правочин щодо поставки товару, за яким позивач зобов`язався постачати відповідачу товар, а останній, відповідно, сплачувати його вартість.

В матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами певного строку оплати поставленого позивачем товару. У цьому випадку, коли в договорі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, суду необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Отже, у спірних відносинах оплата відповідачем вартості товару мала бути здійснена після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Судом встановлена обставина часткової несплати відповідачем вартості отриманого від позивача за видатковими накладними товару в сумі 990380,24грн. Ця бездіяльність відповідача суперечить вищевказаним нормам права, а тому позивачем правомірно нарахований до стягнення з відповідача основний борг у зазначеній вище сумі, а також інфляційні нарахування та 3% річних.

Перевіривши долучений позивачем до уточненої позовної заяви розрахунок спірних сум, суд встановив, що розрахунок 3% річних є вірним та таким, що відповідає вимогам законодавства. При цьому, при перевірці розрахунку інфляційних нарахувань в межах визначеного позивачем періоду, судом встановлено, що вірною сумою інфляційних нарахувань є 60884,73 грн, водночас, приймаючи до уваги положення ч.2 ст. 237 ГПК України, якими визначено, що суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача у розмірі, заявленому позивачем 55648,31 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Еногруп, заявлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Юг», підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, приймаючи до уваги задоволення в повному обсязі позовних вимог позивача, судовий збір слід покласти на відповідача в повному обсязі пропорційно від вимог, заявлених в уточненій позовній заяві, а саме в розмірі 16352,83 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн, суд зазначає про таке.

Так, частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч.ч. 5,6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду справи по суті представник позивача пояснив суду, що доказами позивача на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн є долучені до матеріалів справи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 11.03.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еногруп» та Адвокатським бюро «Олексія Чорного»; орієнтовний розрахунок витрат позивача на правничу допомогу, поданий разом з позовом; платіжне доручення від 31.03.2020 №275 про сплату позивачем на користь Адвокатського бюро «Олексія Чорного» 15000,00 грн за договором про надання правової допомоги від 11.03.2020 №1103/20. Представник позивача не заявив до судових дебатів, що ним будуть подані додаткові докази щодо понесення витрат на правничу допомогу в порядку ст. 129 ГПК України та просив вирішити це питання за наявними у справі доказами.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.03.2020 №1103/20, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еногруп» (Клієнт) та Адвокатським бюро «Олексія Чорного» (адвокатське бюро), п. 1.1. вказаного договору передбачено, що Клієнт доручає, а Адвокатське Бюро приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, для чого здійснювати передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами України заходи представництва, а клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському Бюро гонорар за надання правової (правничої) допомоги, а також погоджені сторонами фактичні витрати Адвокатського Бюро, що необхідні для виконання цього договору.

Згідно з п. 6.1. договору гонорар за надання Адвокатським Бюро правової (правничої) допомоги, визначеної в п. 1.1. цього договору, визначається виходячи зі складності справи, використаного Адвокатом часу та характеру справи, що знаходить своє відображення у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом п.6.3. договору передбачено, що за результатами надання правої (правничої) допомоги складається звіт про надання правової (правничої) допомоги, що підписується представниками кожної зі сторін. В звіті вказується обсяг наданої Адвокатським Бюро правової (правничої) допомоги і її вартість. Звіт надсилається Клієнту Адвокатським Бюро електронним зв`язком, поштою або передається особистою. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське Бюро може надавати Акти про надання правової (правничої) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової (правничої) допомоги із/або без ідентифікації конкретних дій.

Відповідно до орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу відповідно до вищевказаного договору, який складений адвокатом станом на 01.04.2020 та поданий до суду разом з позовною заявою, адвокатом визначено перелік робіт, які планується здійснити у зв`язку з розглядом цієї справи та визначено вартість цих робіт в розмірі 15000,00 грн. Так у вказаному розрахунку адвокатом визначено наступний перелік робіт та їх вартість:

- вивчення матеріалів справи та інформації, наданих клієнтом 2 години, вартість робіт 2000,00 грн;

- підготування позовної заяви про стягнення заборгованості 5 годин, вартість робіт 5000,00 грн;

- формування додатків до позову 1 година, вартість робіт 1000,00 грн;

- написання відповіді на відзив 2 години, вартість робіт 3000,00 грн;

- підготовка заяв, клопотань тощо 1 година, вартість робіт 1000,00 грн;

- участь у судових засіданнях 2 засідання, вартість робіт 3000,00 грн.

Суд відзначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Разом з цим, суд повинен оцінити витрати, що мають бути присуджені, не тільки з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично або мають бути понесені, але й також чи є їх сума обґрунтованою.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Як встановлено судом, остаточного розрахунку фактично виконаних адвокатом та прийнятих позивачем робіт матеріали справи не містять, як і передбачених п.п. 6.1., 6.3. договору про надання правової допомоги додатку №1 до договору та звіту про обсяг виконаних адвокатом робіт.

Разом з цим, як встановлено судом, умови договору між позивачем та адвокатським бюро визначають загальний перелік доручень клієнта без посилання на номер цієї справи або на доручення здійснювати адвокатом представництво інтересів позивача саме у спірних правовідносинах, крім цього, долучене до матеріалів справи платіжне доручення про сплату позивачем на користь адвокатського об`єднання 15000,00 грн у призначенні платежу містить посилання виключно на реквізити договору, а отже з цього платіжного документу не вбачається, що позивач сплатив кошти за надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом саме цієї справи.

Між цим суд відзначає, що матеріали справи також не містять детального опису які саме роботи з означеного в орієнтовному розрахунку витрат на правничу допомогу були фактично виконані адвокатом із зазначенням, зокрема, витраченого адвокатом часу, обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості, а визначений перелік робіт в орієнтовному розрахунку не може бути прийнятий як доказ саме виконаних робіт, оскільки на час його складання (станом на 01.04.2020) адвокат не міг достовірно знати, який саме обсяг робіт ним буде виконаний та скільки часу адвокат витратить у зв`язку з розглядом справи, про що свідчить, зокрема, що попередньо адвокат розраховував прийняти участь у 2-х судових засіданнях, а фактично по цій справі відбулось 4 засідання.

Отже, за відсутності детального опису виконаних адвокатом робіт, визначеного п. 6.1. договору додатку №1, на підставі якого визначається гонорар адвоката, та визначеного п. 6.3. договору звіту про надання правової допомоги, а також належних доказів, що підтверджують факт оплати позивачем послуг адвоката за виконані роботи саме у зв`язку з розглядом цієї справи, суд позбавлений можливості встановити які роботи адвокатом виконані фактично, який перелік робіт було прийнято позивачем та сплачено, та як наслідок суд позбавлений можливості встановити чи є розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу обґрунтованим та чи пов`язані взагалі ці витрати з розглядом даної справи.

Приймаючи до уваги неподання позивачем належних доказів понесення ним витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-Юг (село Ламбрівка, Тарутинський район, Одеська обл., 68534, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Еногруп (пров. Чапаєва, буд. 5, м. Одеса, 65055, ) заборгованість в розмірі 990380 /дев`ятсот дев`яносто тисяч триста вісімдесят/ грн 24 коп, інфляційні нарахування в сумі 55648 /п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сорок вісім/грн 31 коп, 3% річних в сумі 44160 /сорок чотири тисячі сто шістдесят/ грн 11 коп та судовий збір в сумі 16352 /шістнадцять тисяч триста п`ятдесят дві/грн 83 коп.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено 24 липня 2020 р.

Суддя Д.О. Бездоля