ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2020 р. Справа №921/99/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Дубник О.П.

суддів Бонк Т.Б.

Зварич О.В.

за участю секретаря судового засідання Кіра О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Скородинський цегельний завод" б/н від 26.01.2019 (вх. № 01-05/309/19 від 21.01.2019)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 (суддя Шумський І.П., повний текст складено 28.12.2018)

у справі № 921/99/18

за позовом: ТОВ "Скородинський цегельний завод", с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Серет-Інвест", с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Тернопільської обласної державної адміністрації, м. Тернопіль

про припинення права постійного користування земельною ділянкою; визнання недійсним та скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою

за участю представників:

від позивача: Калінніков М.О. - адвокат (ордер серія ТР №071217), Чайка П.М. - керівник;

від відповідача: Кавійчик В.П. - адвокат (ордер серія ТР №033491);

від третьої особи: не з`явився (належно повідомлено).

1. Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду.

2.Вирішення процесуальних питань.

Ухвалою суду від 03.04.2020 застосовано принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини, враховуючи запроваджені урядом карантинні заходи з метою попередження розповсюдження короновірусної інфекції.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, відповідно до витягу з сайту АТ «Укрпошта» (трек-номер 628) відправлення з повідомленням про розгляд справи 29.07.2020 вручено за довіреністю 14.07.2020. Крім того, від третьої особи 28.07.2020 на електронну адресу Західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання (вх.№ 01-04/4446/20 від 28.07.2020) про розгляд справи без участі представника Тернопільської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, в судовому засіданні 29.07.2020 представник позивача заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, які не були подані в суд першої інстанції, посилаючись на те, що вказані докази здобуті ним лише напередодні судового засідання.

Представник відповідача заперечила проти клопотання, мотивуючи свої заперечення тим, що представником позивача не наведено причин неможливості подання таких доказів в суді першої інстанції.

Колегія суддів, порадившись на місці, без виходу до нарадчої кімнати, з посиланням на ч.3 ст. 269 ГПК України ухвалила, відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи нових доказів, так як представником позивача не мотивовані поважні причини щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції.

3. Короткий зміст позовних вимог.

ТОВ «Скородинський цегельний завод» 20.03.2018 р. звернулось з позовом до ТОВ «Серет-Інвест» про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 15,1500 га, яка знаходиться в Тернопільській області, Чортківському районі, с Скородинці, кадастровий номер :01:001:1044; визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування зазначеною вище земельною ділянкою серії ЯЯ № 296463, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до статутного капіталу позивача, який створено 12 серпня 2016 року, увійшов майновий комплекс (цегельний завод), який належав відповідачу, разом з тим, у позивача виникла потреба в оформленні відповідних прав на земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд і функціонування цегельного заводу. Відповідно до наведеного, позивач звернувся до розпорядника землі - Тернопільської обласної державної адміністрації з проханням надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку для обслуговування майнового комплексу з метою подальшого оформлення права оренди, проте, у такому проханні було відмовлено, оскільки для отримання такого дозволу необхідно нотаріально посвідчену згоду землекористувача на вилучення такої земельної ділянки. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до відповідача з претензією стосовно надання нотаріально засвідченої згоди на вилучення земельної ділянки, однак останній повідомив, що відмовляється від виконання вимог претензії, що слугувало позивача звернутись до місцевого господарського суду з відповідними позовними вимогами (т. 1, а.с.4-44).

4. Історія розгляду справи.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 провадження у справі щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Скородинський цегельний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Серет-Інвест" про припинення ТОВ "Серет-Інвест" права постійного користування земельною ділянкою площею 15,1500 га із цільовим призначенням: іншої комерційної діяльності, яка знаходиться в Тернопільській області, Чортківському районі, с Скородинці, кадастровий номер :01:001:1044, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. В задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 296463, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Серет-Інвест" із цільовим призначенням: іншої комерційної діяльності, яка знаходиться в Тернопільській області, Чортківському районі, с Скородинці, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04, відмовлено (т.2, а.с.22-30).

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 в частині закриття провадження у справі щодо визнання припиненим права постійного користування землею та в частині відмови у позові щодо скасування державного акту на право постійного землекористування, скасовано і у цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Визнано припиненим право ТОВ «Серет-Інвест» постійного користування земельною ділянкою площею 15,1500 га, яка знаходиться в Тернопільській області Чортківського району у с. Скородинці, кадастровий номер :01:001:1044 та яке посвідчувалося Державним актом права постійно користування землею від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463. Скасовано Державний акт права постійно користування землею ТОВ «Серет-Інвест» від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463. В частині відмови в позові про визнання недійсним Державного акту права постійно користування землею від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463, оскаржуване судове рішення залишено без змін (т.2, а.с.119-127).

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 ухвалено з окремою думкою головуючого судді Мирутенка О.Л.(т.2, а.с.128).

Постановою Верховного Суду від 29.10.2019 постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду (т.2, а.с.209-220).

Верховним Судом зроблено висновок, що внаслідок набуття ТОВ «Скородинський цегельний завод» спірного нерухомого майна ТОВ «Серет-Інвест», припинилося право постійного користування земельними ділянками, на яких розташовано майно, яке увійшло до статутного капіталу ТОВ «Скородинський цегельний завод». Однак, задовольняючи частково позовні вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції в порушення положень частини 1 статті 282, частини 4, 5 статті 236 ГПК України не навів мотивів прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи та висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд.

Зокрема, судом не досліджено та достеменно не встановлено, чи може бути припинене право постійного користування на спірну земельну ділянку площею 15,1500 га з урахуванням вимог ст.120 ЗК України, згідно з якою до набувача нерухомості може перейти лише право на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлями, спорудами та яка необхідна для їх обслуговування.

5. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 провадження у справі щодо вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою закрито за п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. В задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою відмовлено.

Закриваючи провадження в частині вимоги позивача про припинення права постійного користування земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, що передбачено п. «е» ст. 141 Земельного кодексу України, рішення суду не потребується, оскільки лише ст. 143 цього Кодексу передбачає перелік підстав примусового припинення прав на землю в судовому порядку, який є вичерпним. Крім того, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні посилається на правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 911/2391/17 та від 17.04.2018 у справі № 9224/689/17 зазначаючи, що спір у цій частині не підлягає вирішенню в господарських судах, а вирішується органами місцевого самоврядування.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги позивача про визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, суд першої інстанції посилається на те, що рішення суду (постанова Чортківського районного суду від 30.10.2007 у справі № 2-а-69/2007), на підставі якого було видано Державний акт, набрало законної сили. Позивач не навів підстав невідповідності Державного акту вимогам чинного законодавства на момент його прийняття та/або визначеній законом компетенції органу, який його видав.

Відкриваючи провадження у справі (ухвала суду першої інстанції від 23.04.18), місцевий господарський суд залучив в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача власника земельної ділянки Тернопільську обласну державну адміністрацію, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Скородинці (т. 1, а.с.81-83).

6.Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

6.1. Позивач, ТОВ «Скородинський цегельний завод» подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, зокрема, посилаючись на ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, зазначає, що земельним законодавством не передбачено автоматичного припинення права користування земельною ділянкою внаслідок переходу власності на житловий будинок, будівлю або споруду, саме тому виникає необхідність в судовому порядку припинити право постійного користування спірною земельною ділянкою відповідача, який добровільно припинити своє право землекористування не бажає.

Не погоджуючись з відмовою суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги щодо визнання недійсним та скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, апелянт зазначає, що Державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою був виданий на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то вимога про визнання недійсним таких рішень на підставі, яких були видані такі акти, чи самі акти на право власності на земельні ділянки, вважаються законним, належним та окремим способом поновлення порушеного права в судовому порядку, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-319цс15. Крім того, такий спосіб захисту не суперечить ст. 5 ГПК України.

6.2. Відповідач ТОВ «Серет-Інвест» у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що примусове припинення права на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку у разі наявності підстав, вказаних у ст. 143 ЗК України, серед яких відсутня така підстава, як набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Крім того, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що наданий апелянтом розрахунок потреб площі земельної ділянки для обслуговування комплексу основних, підсобних і допоміжних нежитлових будівель та споруд цегельного заводу, що знаходяться на спірній земельній ділянці, не відповідають відомостям з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач також зазначає, що апелянтом не вчинялось жодних дій для оформлення права постійного користування спірною земельною ділянкою та не сплачувався на відміну від відповідача земельний податок, що є недопустимим для добросовісних користувачів земельних ділянок. Щодо вимоги позивача/апелянта про визнання акту недійсним, відповідач посилається на те, що для визнання такого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, відповідно право, посвідчене державними актами, є похідними від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи ст. 16 ЦК України та ст.152 Земельного кодексу України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватись лише шляхом визнання відповідного державного акту недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

6.3.Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу підтверджує факт звернення позивача 12.10.2017 з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо відновлення в натурі меж спірної земельної ділянки, проте, станом на момент розгляду вказаної заяви спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні відповідача на підставі Державного акта на право постійного користування від 29.01.2009 серії ЯЯ № 296463, відповідно до наведеного Тернопільською ОДА було повідомлено позивача про надання нотаріально посвідченої згоди землекористувача про вилучення спірної земельної ділянки.

7. Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

29.01.2009 Скородинською сільською радою, на підставі постанови Чортківського районного суду від 30.10.2007 у справі №2-а-69/2007 ТОВ "Серет-Інвест" видано Державний акт серії ЯЯ №296463 від 29.01.2009 на право постійного користування земельною ділянкою, розташованої у с. Скородинці, Чортківського району Тернопільської області, площею 15,1500 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 04. На плані меж земельної ділянки, що є додатком до державного акта, зазначено кадастровий номер ділянки - :01:001:1044. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - іншої комерційної діяльності. (т.1 а.с.35).

Відповідно до протоколу № 3 загальних зборів учасників ТОВ "Серет-Інвест" від 05.08.2016, у зв`язку із виходом ОСОБА_1 зі складу учасників товариства йому вирішено передати у власність, в рахунок належної йому частки у статутному капіталі ТОВ "Серет-Інвест", комплекс цегельного заводу по вул. Гесівська , 8 в с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області (т.1.а.с.23-25).

Згідно з актом від 10.08.2016 приймання-передачі майна, що вилучається із статутного капіталу ТОВ "Серет-Інвест", у власність ОСОБА_1 , серед іншого було передано комплекс цегельного заводу (т.1.а.с.26-28).

Зазначений комплекс цегельного заводу належав ТОВ "Серет-Інвест", що підтверджується свідоцтвом про право власності ЯЯЯ № 974217 від 23.03.2006 (т.1 а.с.167).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію ТОВ "Скородинський цегельний завод" проведено 12.08.2016, до статутного фонду товариства Чайкою П.М. було внесено комплекс цегельного заводу (т.1 а.с.18-19).

Рішенням Виконавчого комітету Скородинської сільської ради №22 від 01.09.2016, об`єкту нерухомого майна: комплексу ТОВ "Скородинський цегельний завод" присвоєно поштову адресу: вул. Гесівська, 12, с. Скородинці, Чортківського району, Тернопільської області (т.1 а.с.22).

Відповідно до інформаційної довідки та інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18.08.2016 внесено запис про реєстрацію за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою вул. Гесівська в с. Скородинці Чортківського району Тернопільської області , до якого входять: побутове приміщення під літерою А, загальною площею 295,5 кв. м.; трансформаторна підстанція під літерою Б; склад ПММ; піч кальцева під літерою Є; станція люльочного конвеєра під літерою Ж; піднавіс на вугілля під літерою О; піднавіс на сирець під літерою Г; піднавіс на сирець під літерою Д; піднавіс на сирець під літерою Е; піднавіс на сирець під літерою З; піднавіс на сирець під літерою К; піднавіс на сирець під літерою Л; піднавіс на сирець під літерою М; піднавіс на сирець під літерою Н; піднавіс на сирець під літерою П; піднавіс на сирець під літерою Р; піднавіс на сирець під літерою С; ворота 1; криниця К (т.1 а.с.20-21).

Судом першої інстанції встановлено, що у рішенні виконкому Скородинської сільської ради від 01.09.2016 №22 та на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна вбачається інше нерухоме майно. Втім, судом було установлено, що на земельній ділянці кадастровий номер - :01:001:1044, знаходиться зазначене нерухоме майно, що належить позивачу в результаті вилучення зі статутного капіталу відповідача.

Постановою Чортківського районного суду від 30.09.2016 у справі № 608/1550/16-а задоволено позов ТОВ "Скородинський цегельний завод" до Скородинської сільської ради, якою визнано протиправною відмову відповідача у надані земельної ділянки кадастровий номер - :01:001:1044 позивачеві у постійне користування, а також зобов`язано сільську раду надати цю земельну ділянку позивачу у постійне користування (т.1 а.с.53-55). Доказів виконання цього рішення у справі немає.

У зв`язку із необхідністю оформлення прав на земельну ділянку, які виникли у позивача після оформлення права власності на нерухоме майно (комплекс будівель), ТОВ "Скородинський цегельний завод" 12.10.2017 звернулося до Тернопільської обласної державної адміністрації, нового власника земельної ділянки, з вимогою про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо відновлення в натурі меж земельної ділянки площею 15,1500 га кадастровий номер - :01:001:1044, яка знаходиться за межами населеного пункту с. Скородинці Чортківського району.

У листі від 23.10.2017 за № 05-5107/15-25, Тернопільська обласна державна адміністрація вказала, що станом на момент розгляду звернення земельна ділянка площею 15,1500 га з кадастровим номером :01:001:1044 перебуває на праві постійного користування у ТОВ "Серет-Інвест" (на підставі Державного акта на право постійного користування від 29.01.2009 серії ЯЯ №296463). Відтак, з метою отримання дозволу на розроблення технічної документації щодо відновлення в натурі меж земельної ділянки рекомендувала надати нотаріально засвідчену згоду землекористувача на вилучення такої земельної ділянки (т.1 а.с.29-30).

Позивач звернувся до відповідача з претензією б/н від 20.11.2017, в якій просив останнього надати нотаріальну згоду на вилучення земельної ділянки площею 15,1500 га з кадастровим номером :01:001:1044, з метою переоформлення права користування на неї за ТОВ "Скородинський цегельний завод" (т.1 а.с.33).

Відповідач у відповіді на претензію вих. № 26 від 18.12.2017 відмовив у наданні згоди на вилучення ділянки з посиланням на те, що до претензії не долучено необхідну земельну документацію, а крім того зазначив, що частина ділянки відведена для гідровідвалу намули для очистки і поглиблення Скородинського водосховища, на якій розташована ГЕС. Крім того, повідомив позивача, що надалі сплачує земельний податок за спірну земельну ділянку (т.1 а.с.34).

У зв`язку із відмовою відповідача надати нотаріальну згоду на вилучення земельної ділянки, та порушенням, на думку позивача, його прав, як власника нерухомого майна, на користування земельною ділянкою останній звернувся до суду за захистом порушеного права.

8. Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзивах (поясненнях) на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Предметом позову є: вимога про припинення права постійного користування земельною ділянкою відповідача; визнання недійсним та скасування Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтями 13, 41 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власника, зокрема, на землю здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч.ч.1, 2 ст. 84 ЗК України).

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Учасники спору не заперечують приналежність спірної ділянки до земель державної власності, розташування її поза межами населеного пункту с. Скородинці, через що місцевим господарським судом залучено до участі в справу в якості третьої особи Тернопільську обласну державну адміністрацію.

Позовні вимоги спрямовані не до власника земельної ділянки, а до постійного землекористувача (відповідача у даному спорі).

До відносин, пов`язаних з переходом права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда, до особи, що набула права власності на відповідне нерухоме майно, у тому числі стосовно розміру такої земельної ділянки, застосовується законодавство, що діяло на час переходу права власності на житловий будинок, будівлю, споруду. В даному випадку слід застосовувати норми права станом на 18.08.2016. Це слідує зі встановлених судами обставин справи: з інформаційної довідки та інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18.08.2016 внесено запис про реєстрацію за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою вулиця Гесівська в селі Скородинці Чортківського району Тернопільської області, до якого входять: побутове приміщення під літерою А, загальною площею 295,5 кв. м.; трансформаторна підстанція під літерою Б; склад ПММ; піч кальцева під літерою Є; станція люльочного конвеєра під літерою Ж; піднавіс на вугілля під літерою О; піднавіс на сирець під літерою Г; піднавіс на сирець під літерою Д; піднавіс на сирець під літерою Е; піднавіс на сирець під літерою З; піднавіс на сирець під літерою К; піднавіс на сирець під літерою Л; піднавіс на сирець під літерою М; піднавіс на сирець під літерою Н; піднавіс на сирець під літерою П; піднавіс на сирець під літерою Р; піднавіс на сирець під літерою С; ворота 1; криниця К.

Стаття 141 ЗК України передбачає підстави припинення права користування земельною ділянкою:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

За наявності правових підстав за цією нормою закону припинення права користування земельною ділянкою здійснюється виключно органом місцевого самоврядування або органом державної виконавчої влади. В судовому порядку припинити право користування земельною ділянкою на підставі зазначеної норми права неможливо, оскільки це дискреційні повноваження власника землі.

Позивачем у позовній заяві визначено правові підстави позову, зокрема, ст. 141 п. «е» ЗК України.

Відповідно до статті 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; конфіскації земельної ділянки; примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. А відтак, правові підстави примусового припинення прав на земельну ділянку саме у судовому порядку є виключними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Статтею 142 ЗК України передбачено порядок вилучення земельної ділянки у разі, зокрема, добровільної відмова користувача, яка здійснюється відповідно до ч. 1 цієї норми виключно на підставі його заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з ч.2 ст. 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Учасники спору не заперечують, та матеріали справи підтверджують, що позивач не є державним підприємством.

Згідно з частинами 1, 2 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно положень частини 5 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Між сторонами виник спір про припинення права цивільного, тобто права користування земельною ділянкою, то такий спір повинен в силу ст. 20 ГПК України за предметною та суб`єктною юрисдикцією розглядатися саме господарським судом, а посилання суду першої інстанції, що розгляд справи в частині позовних вимог припинення права постійного користування земельною ділянкою не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства є помилковим, а рішення в частині закриття провадження підлягає скасуванню.

Відповідач, будучи постійним землекористувачем, у якого право користування земельною ділянкою припинилося у зв`язку із набуттям позивачем права власності на нерухоме майно, з огляду на встановлені судами обставини відсутності у відповідача на спірній земельній ділянці будь-якого нерухомого майна, матеріали справи таких доказів не містять, не вчинило дій з юридичного оформлення земельних правовідносин у відповідності із вимогами земельного законодавства: не звернувся до власника землі (третьої особи) із відповідною заявою про відмову від права постійного землекористування, хоч таке право у нього є на підставі ст. 142 ЗК України. В суді він заперечує необхідність оформлення за позивачем права користування земельною ділянкою в розмірах, на яку відповідачу видано Державний акт.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Касуючи рішення суду апеляційної інстанції, касаційний суд покликався на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18). У зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду щодо застосування і трактування норм права у правовідносинах стосовно: 1) переходу права на земельну ділянку у зв`язку з набуттям іншими особами права власності на частину будівель військового майна в контексті положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України; 2) визначення розміру таких земельних ділянок; 3) процедури автоматичного переходу права користування земельною ділянкою до власника об`єкта нерухомості, розташованої на ній, чи необхідності отримання відмови Кабінету Міністрів України від указаних земель з метою реалізації такого права, зокрема, дійшла таких висновків: земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.

Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.

Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 5 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Однак передбачений законодавцем принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди не знаходить належного втілення у нормах, які регулюють перехід прав на земельну ділянку при переході права власності на споруду, яка на ній розташована, коли такий об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування, зокрема, щодо об`єктів нерухомості, які мають режим військового майна (п.п.8.2-8.6). Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення (п. 8.11). Наведені вище земельно-правові та цивільно-правові норми встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил (8.16).

Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі, які належали до військового майна, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України саме в силу правочину з придбання військового майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель (п.п.8.17-8.18).

Суд апеляційної інстанції у даній справі, виконуючи вказівки суду касаційної інстанції, з`ясував, що позивач бажає оформити право користування спірною земельною ділянкою з третьою особою Тернопільською обласною державною адміністрацією як власником земельної ділянки для обслуговування цілісного майнового комплексу, який складається з перелічених вище об`єктів нерухомості, на усю земельну ділянку площею 15,1500 га , тобто на усю площу, відведену раніше відповідачу, про що він зазначає у позовній заяві, наводячи розрахунок потреби площі земельної ділянки, виконаний Р.Л.Петрівим, спеціалізованим архітектором, для обслуговування комплексу основних, підсобних і допоміжних нежитлових будівель та споруд цегельного заводу. Доказів наявності іншої нерухомості на спірній земельній ділянці, яка би належала відповідачу(постійному землекористувачу) на праві власності, у матеріалах справи не має. Учасники спору не заперечують, та матеріали справи підтверджують, що позивач не є державним підприємством, від так до позивача у даному випадку не може перейти право постійного землекористування на аналогічних підставах, яким користується відповідач відповідно до спірного Державного акту.. При цьому суд апеляційної інстанції відзначає, що при розгляді справи у місцевому господарському суді, оскільки в частині даних вимог провадження було закрите, не надавалась оцінка тій обставині. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у зазначеній вище справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18). Відповідно до наведених вище норм права позивач вправі на спірну земельну ділянку, яка знаходиться за межами населеного пункту, укласти договір оренди землі з її власником в порядку, визначеному Законом України «Про оренду землі», при цьому відмови постійного землекористувача у даному випадку відповідно до наведених норм матеріального права та правової позиції ВП Верховного Суду з огляду на діючі норми матеріального права під час виникнення у позивача права власності на нерухомість, не потрібно.

Беручи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога в частині припинення права постійного землекористування відповідача не підлягає до задоволення.

Що стосується інших позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка була надана відповідачу на підставі рішення суду, а спірний Державний акт на право постійного користування землею зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства, діючого на момент його видання. Доказів скасування судового акту, на підставі якого видано Державний акт на право постійного користування землею відповідачу, матеріали справи не містять.

За статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного на момент його прийняття законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Оскаржуваний позивачем Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №296463 від 29.01.2009, видано на підставі постанови Чортківського районного суду від 30.10.2007 у справі №2-а-69/2007.

Слід звернути увагу, що позивачем не ставиться під сумнів законність постанови Чортківського районного суду від 30.10.2007 у справі №2-а-69/2007, на підставі якого видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №296463 від 29.01.2009.

З урахуванням всього наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №296463 від 29.01.2009.

Відповідно до ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду, в частині закриття провадження у справі щодо позовної вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою відповідачем, слід скасувати, а в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити. В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

9. Судові витрати.

На підставі статті 129 ГПК України апеляційний господарський суд дійшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 7 048 грн судового збору за розгляд справи в касаційному порядку. За подання позову та апеляційний розгляд справи судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129,252, 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу задоволити частково. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2018 у цій справі, в частині закриття провадження у справі щодо вимоги про припинення ТОВ "Серет-Інвест" права постійного користування земельною ділянкою площею 15,1500 га із цільовим призначенням: іншої комерційної діяльності, яка знаходиться в Тернопільській області, Чортківському районі, с Скородинці, кадастровий номер :01:001:1044 - скасувати і в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

2. В решті рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скородинський цегельний завод» (, Тернопільська область, Чортківський район, с. Скородинці, вул. Гесівська, 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Серет-Інвест» (, Тернопільська область, Чортківський район, с. Скородинці, вул. Гесівська, 8) 7 048,00 грн судового збору за розгляд справи в касаційному порядку.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

5. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 31.07.2020

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя О.П. Дубник

Судді Т.Б.Бонк

О.В.Зварич