ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.07.2020 Справа № 920/1202/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши матеріали справи № 920/1202/19

за позовом: Заступника військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України (вул. Герасима Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021, ) в інтересах держави в особі:

1.Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ),

2.Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми (вул. Герасима Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021, ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» (вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, м. Суми, 40021, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради (вул. Вокресенська, 8А, м.Суми, 40000),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумська Девелоперська Компанія» (вул. 20 років Перемоги, 7, м. Суми, 40021, ),

про зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

за участю представників сторін:

від позивачів: 1. не з`явився;

2.Сокол І.О., довіреність від 11.03.2020 № 14;

від відповідача: Мирославський С.В., ордер серії СМ №105-19 від 13.12.2019, свідоцтво №382 від 17.08.2012;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Антонець Н.С., довіреність №7 від 04.02.2020;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: не з`явилась;

прокурор: Парфьонов І.В., службове посвідчення № 051883 від 28.12.2018;

Секретар судового засідання Молодецька В.О.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 09.12.2019 відкрито провадження у справі №920/1202/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 16.01.2020.

Відповідно до ухвали суду від 12.12.2019 задоволено заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми №2236 від 06.12.2019 (вх. №3782з від 10.12.2019) про забезпечення позову у справі №920/1202/19: до набрання законної сили рішенням суду у справі № 920/1202/19 заборонено відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО», третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумська Девелоперська Компанія» та іншим особам, здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці в межах військового містечка №1, за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57; до набрання законної сили рішенням суду у справі № 920/1202/19 заборонено відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» та іншим особам, вчиняти дії, що стосуються предмету позову, а саме: вчиняти правочини щодо відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, укладати договори оренди та/або суборенди об`єктів зазначеного нерухомого майна, а також будь-які інвестиційні договори на будівництво на земельній ділянці в межах військового містечка №1, за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57.

Згідно з ухвалою суду від 19.12.2019 у справі №920/1202/19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» від 13.12.2019 (вх. № 3821к від 13.12.2019) про скасування заходів забезпечення позову у справі № 920/1202/19 задоволено: скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Сумської області від 12.12.2019 у справі № 920/1202/19 у вигляді заборони відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО», третій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумська Девелоперська Компанія» та іншим особам, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 920/1202/19 здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці в межах військового містечка №1, за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57; заборони відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» та іншим особам, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 920/1202/19 вчиняти дії, що стосуються предмету позову, а саме: вчиняти правочини щодо відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, укладати договори оренди та/або суборенди об`єктів зазначеного нерухомого майна, а також будь-які інвестиційні договори на будівництво на земельній ділянці в межах військового містечка №1, за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 16.01.2020 підготовче засідання відкладене на 06.02.2020.

Згідно з ухвалою господарського суду Сумської області від 06.02.2020 у справі №920/1202/19 підготовче засідання відкладене на 25.02.2020.

Відповідно до ухвали суду від 25.02.2020 закрите підготовче провадження у справі №920/1202/19, розгляд справи по суті призначено на 12.03.2020.

В судовому засіданні 12.03.2020 оголошено перерву в розгляді справи до 30.03.2020.

У зв`язку з відпусткою судді Соп`яненко О.Ю. судове засідання 30.03.2020 не відбулось, згідно з ухвалою суду від 08.04.2020 розгляд справи по суті призначено на 07.05.2020.

Відповідно до ухвали суду від 07.05.2020 розгляд справи по суті відкладено на 26.05.2020.

Згідно з ухвалою суду від 26.05.2020 розгляд справи по суті відкладено на 22.06.2020 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.06.2020 у справі №920/1202/19).

В судовому засіданні 22.06.2020 оголошено перерву в розгляді справи до 30.06.2020.

В судовому засіданні 30.06.2020 оголошено перерву в розгляді справи до 06.07.2020.

В судовому засіданні 06.07.2020 оголошено перерву в розгляді справи до 13.07.2020.

СУТЬ СПОРУ: прокурор просить суд зобов`язати відповідача за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах військового містечка №1 за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомого майна за вказаною адресою на земельній ділянці, яка згідно державного акту на право користування землею серії «Б» №018645 перебуває у безстроковому та безоплатному користуванні Міністерства оборони України, а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп.

Прокурор та представник позивача-2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник позивача-1 в судове засідання не з`явився.

Відповідач в письмовому відзиві (вх. №10657 від 27.12.2019) проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що в позовній заяві відсутнє належне обґрунтування, в чому полягає необхідність участі прокурора в даній справі. Крім того, зазначив, що об`єкт за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57 не є самочинно збудованим, а збудований внаслідок реконструкції, яка була узгоджена належним чином. Зобов`язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку шляхом знесення нерухомого майна фактично означає знесення належного відповідачу на праві власності майна, що є порушенням його права власності.

Прокурором подано відповідь №2/25-3590 вих.-19 від 28.12.2019 на відзив відповідача, в якій він зазначає про те, що позовна заява подана ним у визначеному Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», Господарським процесуальним кодексом України порядку, в межах компетенції та за наявності достатніх підстав. Земельна ділянка військового містечка №1 (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 165) належить до земель оборони та за своїм цільовим призначенням надана для розміщення об`єктів і навчальних полів. Право Міністерства оборони України на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право користування землею серії «Б» №018645 від 1987 р. Таким чином, самовільне захоплення частини вказаної земельної ділянки відповідачем, а також проведення ним незаконного та самочинного будівництва на ній унеможливлює використання земель оборони за їх цільовим призначенням.

Позивач-2 у відповіді №25 від 09.01.2020 на відзив відповідача підтримав вимоги прокурора в повному обсязі.

Третя особа - ТОВ «Сумська девелоперська компанія» в письмових поясненнях №4/01 від 13.01.2020 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що документи, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги з посиланням на підтвердження ними фактів наявності порушень під час здійснення реконструкції спірного об`єкту нерухомості: приписи, постанови про накладення штрафів за порушення у сфері містобудування, визнані протиправними та скасовані в судовому порядку.

Третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради в письмових поясненнях №42/29.01-12 від 15.01.2020 просить суд задовольнити позовні вимоги прокурора в повному обсязі, оскільки будівництво чи реконструкція на об`єкті відповідача відбувається з порушенням норм чинного законодавства України.

Відповідачем, в свою чергу, подано заперечення від 15.01.2020 на відповідь на відзив (вх. №404 від 16.01.2020), в якому він наголошує на тому, що зважаючи на той факт, що земельна ділянка за адресою: вул. Кірова (Г.Кондратьєва), 165 знаходиться частково (2,9260 га) в користуванні Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка, а частково в приватній власності автокооперативу «Марс», державний акт про право постійного користування земельною ділянкою Б №018645 від 1987 року підлягав поверненню до територіального органу Держкомзему.

У відповіді №299 від 04.02.2020 (вх. №1012 від 05.02.2020) на пояснення ТОВ «Сумської девелоперської компанії» Квартирно-експлуатаційний відділ м. Суми зазначив, що розміщення багатоквартирних житлових будинків в функціональній зоні ТР-3 Планом зонування не передбачено, тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від позивача-1 - Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення №132 від 04.02.2020 (вх. №1029 від 06.02.2020), в яких просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників позивача-2, відповідача, третьої особи, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

Зі змісту п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 цієї ж статті).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. №3-рп/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 ст. 55 ГПК України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 вбачається, що під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій статті 4 ГПК України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Відтак, тлумачення п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманими від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

В даному випадку заступник військового прокурора Сумського гарнізону здійснює представництво інтересів держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми (далі за текстом - «КЕВ м. Суми») з метою захисту порушених інтересів держави та недопущення втрати земель оборони, а також захистом інтересів держави в особі оборонного відомства у зв`язку з неналежним здійсненням Міністерством оборони України та КЕВ м. Суми заходів щодо повернення земельної ділянки у державну власність.

Згідно з приписами частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предмет та підстава позову - це його складові, які визначають зміст позову.

У розумінні норм господарського процесуального законодавства предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

При зверненні з позовом до суду у даній справі прокурор, з посиланням, зокрема, на приписи статей 212 Земельного кодексу України, 376 Цивільного кодексу України просив зобов`язати відповідача за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах військового містечка №1 за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці, яка згідно державного акту на право користування землею серії «Б» №018645 перебуває у безстроковому та безоплатному користуванні Міністерства оборони України.

Відповідно до Законів України «Про оборону України» та «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Статтею 13 Закону України «Про оборону України» визначено, що Збройні Сили України - це військова державна структура, яка організаційно складається з військових об`єднань, з`єднань, частин, підрозділів, військових установ і навчальних закладів.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 вказаного Закону є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

Згідно Указу Президента України «Про Положення про Міністерство оборони України» від 06.04.2011 № 406/2011, Положення «Про Генеральний штаб Збройних Сил України» та Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» Міністерство оборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України надано повноваження органу виконавчої влади.

Статтями 3, 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України є єдиним органом державного управління Збройних Сил України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єктами господарської діяльності є військові об`єднання, військові частини, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, а ч. 4 цієї статті встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись в комунальну та приватну власність, належать зокрема, землі оборони.

Згідно зі ст.13 Земельного кодексу України повноваження щодо розпорядження землями державної власності відносяться виключно до повноважень Кабінету Міністрів України в межах, встановлених цим кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, та належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до визначення, наведеного у ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (ст. 2 Закону).

Порядок використання земель оборони в господарських цілях визначено статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони», частиною 2 якої, зокрема, передбачено, що землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.

Пунктами 23, 28 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997, встановлено, що відповідальність за цільове використання земель, наданих для потреб Збройних Сил України, покладається на безпосереднього землекористувача і органи квартирно-експлуатаційної служби та інженерне управління Військово-Морських Сил України. Відомчий контроль за використанням і охороною земель, наданих в користування Збройним Силам України, здійснюють Головне управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України, Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, інженерне управління Військово-Морських Сил України, квартирно-експлуатаційні управління військових округів, квартирно-експлуатаційний відділ Північного оперативно-територіального командування, квартирно-експлуатаційні частини, районів, відділення морської інженерної служби.

В межах Сумської області відповідні функції покладені на КЕВ м. Суми.

Прокурор наголошує на тому, що земельна ділянка військового містечка №1 (м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165) належить до земель оборони та за своїм цільовим призначенням надана для розміщення об`єктів і навчальних полів. Право Міністерства оборони України на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право користування землею серії «Б» №018645 від 1987 року. Проте самовільне захоплення частини вказаної земельної ділянки, а також проведення ТОВ «ИНЕКО» незаконного та самочинного будівництва на ній унеможливлює використання земель оборони за їх цільовим призначення, тобто для виконання військовими формуваннями покладених на них функцій та завдань, що порушує правовий режим земель оборони згідно ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони».

Прокурор мотивує свої вимоги тим, що 16 травня 2019 р. працівниками КЕВ м. Суми проведено обстеження військового містечка № 1 за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, з метою організації належного обліку, руху та забезпечення якісного стану земельних ділянок Міністерства оборони України.

За результатами обстеження військового містечка №1 за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, встановлено факт здійснення самовільного, без будь-яких дозвільних документів, незаконного самочинного будівництва на частині самовільно зайнятої земельної ділянки військового містечка №1, яке здійснюється підрядною організацією ТОВ «Сумська Девелоперська Компанія» на замовлення ТОВ «ИНЕКО». Дана земельна ділянка обліковується на картковому обліку та перебуває на балансі КЕВ м. Суми, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьева, 165 (військове містечко № 1).

Зазначеними суб`єктами підприємницької діяльності шляхом встановлення воріт позивачів позбавлено доступу та законного права користування вказаною земельною ділянкою за цільовим призначенням, в тому числі для забезпечення обороноздатності держави.

Відповідно до Директиви Міністра оборони України №Д-29 від 28.04.2006 «Про безоплатну передачу військового майна до комунальної власності територіальної громади Сумської міської ради» визначено Перелік військового майна, яке безоплатно передається до комунальної власності територіальної громади Сумської міської ради (військове містечко №1).

Відповідно до п.1 вказаної директиви начальнику Головного квартирно- експлуатаційного управління Збройних Сил України визначено організувати безоплатне вилучення з балансу квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава військового майна та його безоплатну передачу до комунальної власності територіальної громади Сумської міської ради згідно з вказаним вище Переліком.

Так, до вказаного переліку військового майна, серед іншого, також входить навчальна майстерня (Інвентарний номер за генпланом 1/57) військового містечка №1.

Згідно акту приймання-передачі військового майна №51 від 13.01.2011 комісія, утворена відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 12.01.2011 №50 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 18.07.2006 №399 «Про створення комісії з питань приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми об`єктів житлового фонду та об`єктів соціальної інфраструктури військового містечка №1 у місті Суми», 11.01.2011 провела обстеження об`єктів соціальної інфраструктури та військового містечка №1 по вул. Кірова (Герасима Кондратьєва), 165 у місті Суми, які належать до сфери управління Міністерства оборони України і передаються до комунальної власності територіальної громади міста Суми.

Відповідно до п.п. 8, 9 Розділу 1 вказаного Акту приймання-передачі військового майна №51 від 13.01.2011 від сфери управління Міністерства оборони України до комунальної власності територіальної громади міста Суми передано майстерню під інвентарним номером за генпланом 1/57.

Згідно з вищевказаною директивою та актом приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми земельні ділянки з числа земель оборони військового містечка №1 не передавалися та відповідний дозвіл на це Кабінетом Міністрів України та Міністром оборони України нікому не надавався.

17.02.2016 між ТОВ «ИНЕКО» та Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради (правонаступником якого є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради) був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення в м. Суми по вул. Г. Кондратьєва, 165/57, відповідно до умов якого відповідачу передано у власність нежитлове приміщення площею 1300,8 м. кв., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, яке є комунальною власністю територіальної громади міста Суми на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.03.2015 реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області.

Прокурор зазначає, що в подальшому ТОВ «ИНЕКО» в порушення вимог п.9 ч. 1 ст. 1, ч.2 ст.5, ч.2 ст.8, ч.7 ст.18, ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 13,77, 84, 149, 212 Земельного кодексу України, ст.ст. 376 Цивільного кодексу України, ст.1 Закону України «Про використання земель оборони», а також інших нормативно-правових актів з питань здійснення будівництва, під приводом реконструкції вказаного нежитлового приміщення, здійснено його повний демонтаж та розпочато повністю нове будівництво з порушенням визначеного порядку на земельній ділянці Міністерства оборони України, без будь-якого дозволу останнього.

Прокурор наголошує на тому, що відповідач почав незаконне будівництво на частині земельної ділянки військового містечка № 1 посилаючись на лист управління архітектури та містобудування Сумської міської ради №777/08.01.01-13 від 13.09.2017 року, яким Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради повідомило ТОВ «ИНЕКО» про те, що надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на існуючу нежитлову будівлю по вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, м. Суми для приєднання її до електричних мереж (реконструкцію нежитлових приміщень) не передбачено.

В свою чергу, 20.05.2019 КЕВ м. Суми направлено до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради звернення про анулювання листа Управління архітектури та містобудування СМР №777/08.01.01-13 від 13.09.2017 та заборони будівництва.

06.06.2019 Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради надано відповідь на звернення, з якої вбачається, що Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради, не надавались ТОВ «ИНЕКО» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, а ТОВ «ИНЕКО» не зверталось до Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради щодо отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за цією адресою у встановленому порядку, та Управління відповідно не відмовляло ТОВ «ИНЕКО» у їх наданні.

Крім того, КЕВ м. Суми звертався до ТОВ «ИНЕКО», ТОВ «Сумська Девелоперська Компанія» з вимогою припинити незаконне будівництво на землях Міністерства оборони України, однак реагувань з їх сторони не відбулося.

Так, згідно актів обстеження військового містечка № 1, розташованого за адресою: вул. Герасима Кондратьєва, 165 м. Суми від 21.08.2019, виявлено факт самочинного виконання будівельних робіт (влаштування котловану, нове будівництво залізобетонного фундаменту будівлі).

Згідно акту обстеження військового містечка №1 від 29.08.2019 виявлено факт самочинного виконання будівельних робіт (влаштування котловану, нове будівництво залізобетонного фундаменту будівлі, пошкодження залізобетонної огорожі, знесення родючого шару землі, перебування та виконання робіт будівельною технікою), про що свідчать фотоматеріали, які містяться в матеріалах справи.

Також згідно інформації Управління капітального будівництва та дорожнього господарства Сумської міської ради від 09.09.2019 №749/09.03 з ТОВ «ИНЕКО» не укладались договори на залучення коштів пайової участі у розвитку інфраструктури м. Суми по об`єкту «Реконструкція нежитлових приміщень під багатоквартирний житловий будинок» за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57.

Крім того, відповідно до вимоги головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті: «Реконструкція нежитлових приміщень під багатоквартирний житловий будинок по вул. Г. Кондратьєва, 165/57 в м. Суми» у період з 28.10.2019 по 12.11.2019, за результатами проведення якої складено Акт №132/1 від 12.11.2019.

Згідно вказаного Акту перевірки №132/1 встановлено, що у робочому проекті (Том 1, Генеральний план - шифр 77-2017-ГП, ситуаційний аркуш 2) зазначено місце розташування об`єкта будівництва за адресою: вул. Г.Кондратьєва, 165/57 у м. Суми.

Згідно з вимогами містобудівної документації, а саме відповідно до «Плану зонування території» м. Суми, розробленого ДП «ДНІПРОМІСТО» на замовлення Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (договір №581-11-2012 від 25.07.2012), територія за вищевказаною адресою знаходиться в зоні ТР-3 та межує з зоною Ж-3С. Будівництво чи реконструкція під багатоквартирний житловий будинок не відповідає містобудівній документації (ТР-3 це зона СТО, АЗС, автопарків, гаражів, автостоянок; Ж-3С це зона багатоквартирної житлової забудови в межах санітарно-захисної зони).

Так, відповідно до вимог вищевказаної містобудівної документації в межах зони ТР-3 не передбачено будівництво чи реконструкція багатоквартирних житлових будинків (пп. 3, п.12, глава 2, розділ II), а в межах зони Ж-ЗС не допускається розміщувати багатоквартирні житлові будинки (пп.2, п.12, глава 2, розділ II «План зонування м. Суми»).

У зв`язку з виявленими порушеннями вимог містобудівного законодавства складено Протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12.11.2019 №132/1-2 стосовно ПП «Суми-Южана», протокол №132/1-1 від 12.11.2019 про адміністративне правопорушення стосовно головного інженера проекту Дячука Ю.О. та видано Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил №132/1 від 12.11.2019, який до цього часу залишається не виконаним.

Згідно із листом Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 22.11.2019 №1560/08.01-20 встановлено, що за Планом зонування території міста Суми, затвердженим рішенням сесії Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР, територія в межах будівництва будівлі за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57, віднесена до функціональної зони ТР-3 (Зона СТО, АЗС, автопарків, гаражів, автостоянок). При цьому розміщення багатоквартирних житлових будинків у функціональній зоні ТР-3 Планом зонування не передбачено.

Крім того, згідно з Актом, складеним за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №623/02 від 08.11.2019, працівниками Державної екологічної інспекції у Сумській області встановлено, що у ТОВ «ИНЕКО» в порушення вимог ст.ст. 120, 125, 126 Земельного кодексу України відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку під приміщенням за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57. В порушення ст.ст. 17, 26 Закону України «Про відходи» ТОВ «ИНЕКО» здійснюється розміщення будівельних відходів у невстановлених місцях на території будівельного майданчика за вказаною адресою, а також відсутні паспорти місць тимчасового розміщення відходів на відповідному виробничому майданчику.

Відповідно до листів КЕВ м. Суми №1889 від 10.10.2019, №1647 від 01.10.2019 та №1476 від 11.09.2019 на даний час протиправно зайнята ТОВ «ИНЕКО» ділянка військового містечка №1 за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57, від самочинно збудованого нерухомого майна не звільнена та будівництво триває.

Таким чином, станом на день звернення з позовом відповідачем вимоги зазначених актів та приписів контролюючих органів залишаються не виконаними, незаконна самочинна капітальна споруда за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57 не знесена, відповідна земельна ділянка Міністерства оборони України в межах військового містечка №1 у придатний до використання стан не приведена, у зв`язку з чим оборонне відомство, у тому числі КЕВ м. Суми, не може розпоряджатися земельною ділянкою, що унеможливлює використання земель за їх цільовим призначенням, тобто для виконання покладених на нього функцій та завдань у сфері забезпечення обороноздатності держави.

За вищевказаних обставин, прокурор вважає, що будівельні роботи, які проводяться ТОВ «ИНЕКО», є самочинним будівництвом, оскільки зазначена земельна ділянка Міністерством оборони України та іншими уповноваженими ним установами та організаціями під проведення зазначених робіт (будівництва житлового будинку або реконструкції нежитлового приміщення під багатоквартирний житловий будинок) не відводилася та у користування відповідним суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі ТОВ «ИНЕКО», не передавалася.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що об`єкт нерухомості за адресою: м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 165/57 не є самочинно збудованим.

Право власності ТОВ «ИНЕКО» на зазначений об`єкт було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В результаті технічного обстеження нежитлових приміщень за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57 їх власником, ТОВ «Инеко» виявлено, що отримані у власність приміщення взагалі неможливо використовувати в існуючому вигляді і вони не підлягають ремонту, зважаючи на стан фундаментів та несучих конструкцій.

У зв`язку з наведеним вище, власником було прийнято рішення про початок реконструкції вказаних об`єктів. Реконструкція по вказаному вище об`єкту була узгоджена шляхом подання декларації про початок виконання будівельних робіт № СМ54 від 22.05.2017 року на об`єкт «Реконструкція нежитлових приміщень під багатоквартирний житловий будинок за адресою: Сумська область, місто Суми, вул. Герасима Кондратьєва, будинок 165/57».

ТОВ «Сумська Девелоперська Компанія» на замовлення TOB «ИНЕКО» здійснює реконструкцію на об`єкті, який належить замовнику та розташований за адресою: Суми, вулиця Герасима Кондратьева, будинок 165/57.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Вирішуючи питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що сам лише факт користування земельною ділянкою за відсутності документів, які посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно встановити наявність в особи в силу закону права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із пунктами «б», «д» частини 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17, від 29.05.2018 у справі № 915/101/15).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що земельна ділянка за адресою: м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 165, відноситься до земель оборони та надана для розміщення об`єктів та навчальних полів, та фактично знаходить в безоплатному та безстроковому користуванні військових формувань, підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України. Дана земельна ділянка знаходиться на обліку та в користуванні КЕВ м. Суми, право на яку підтверджується державним актом Б № 018645 від 1987 року та довідкою з державної статистичної звітності станом на 01.01.2016 року.

Відповідно до п. «е» ч. 1 cт. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Як вже було встановлено вище, 17.02.2016 року між ТОВ «ИНЕКО» та Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57.

23 лютого 2016 року було підписано акт № 3 прийому-передачі нежитлового приміщення за адресою: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 165/57 до договору купівлі-продажу від 17.02.2016 року.

Право власності ТОВ «ИНЕКО» на вищезазначений об`єкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

З державного акту про право постійного користування земельною ділянкою Б №018645 від 1987 року вбачається, що він виданий «Вищому артилерійському командному двічі Червонопрапорному училищу імені М.В. Фрунзе, м. Суми, вул. Кірова 165» на земельну ділянку № 1 площею 59,72 га.

Cлід зазначити, що право постійного користування на землю не передається за цивільно-правовими угодами, а в матеріалах справи відсутні докази того, що КЕВ м. Суми є правонаступником вищезазначеного навчального закладу.

В матеріалах справи міститься копія Акту приймання (передачі) будівельних споруд та території військового містечка від 26.03.2019 року, відповідно до якого КЕВ м. Суми прийняло земельну ділянку площею 56,7940 га, тобто меншою ніж зазначено в державному акті Б № 018645 від 1987 року. До того ж, в даному акті взагалі не міститься посилання на вищезазначений державний акт та він відсутній в переліку прийнятої облікової та технічної документації.

Відповідно до Довідки державної статистичної звітності від 01.07.2019 року № 1031/175-19, яка міститься в матеріалах справи, земельна ділянка орієнтовною площею 56,7940 га частково знаходиться в постійному користуванні Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка - площа земельної ділянки 2,9260 га, кадастровий номер: :12:003:0015.

Зазначена земельна ділянка за адресою: вул. Кірова, 165, м. Суми, була передана у постійне користування Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка на підставі Розпорядження голови Сумської державної адміністрації від 12.07.2013 року.

Крім того, із зазначеної вище довідки державної статистичної звітності вбачається, що частина земельної ділянки знаходиться у приватній власності автокооперативу «Марс».

Відповідно до п. 4.18 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 22.06.2009 №325, у випадку припинення права власності (права користування) земельною ділянкою, добровільної заміни державного акта або поділу чи об`єднання земельної ділянки землевласник (землекористувач) повертає свій примірник державного акта до територіального органу Держкомзему, де зберігається інший примірник державного акта, після чого на них робляться відмітки «скасовано». Такі акти залишаються на зберіганні у архіві територіального органу Держкомзему.

Таким чином, зважаючи на той факт, що земельна ділянка за адресою: вул. Кірова ( Г.Кондратьева) 165 знаходиться частково в користуванні Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г. Харитоненка, частково в приватній власності, державний акт про право постійного користування земельною ділянкою Б № 018645 від 1987 року підлягав поверненню до територіального органу Держкомзему.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що земельна ділянка, яка у 1987 році була передана в користування «Вищому артилерійському командному двічі Червонопрапорному училищу імені М.В. Фрунзе, м. Суми, вул. Кірова 165» («Высшему артиллерийскому командному дважды Краснознаменному училищу имени М.В. Фрунзе, г. Сумы, ул. Кирова 165»), на даний час знаходиться в користуванні Міністерства оборони України.

Підтвердженням цього також є рішення Сумської міської ради від 08.08.2018 № 3745-МР "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки Міністерству оборони України за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва,165", яким Міністерству оборони України наданий дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки за вказаною адресою площею 59,7940 га.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України: «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про екологічну експертизу», «Про охорону культурної спадщини».

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За загальним правилом ч. 4 ст. 376 ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно підлягає знесенню особою, яка його здійснила, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки за рішенням суду підлягають поверненню землекористувачам та приведеною їх у придатний для використання стан за рахунок осіб, які їх самовільно зайняли.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог наголошує на численних порушеннях будівельних норм та стандартів під час будівельних робіт на об`єкті нерухомості, що належить відповідачу, та посилається зокрема на Акт Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради №98 від 17.10.2017 р.

Зі змісту ч. 4 ст. 75 ГПК України вбачається, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що висновки, викладені в Акті Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради №98 від 17.10.2017 р., спростовані під час розгляду Сумським окружним адміністративним судом справи №818/2048/17, а підстава проведення перевірки, в результаті якої був складений зазначений акт, була визнана Сумським окружним адміністративним судом незаконною в межах справи № 818/2049/17. Так, 10 жовтня 2018р. рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/2049/17 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Инеко» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 в справі № 818/2048/17 за позовом ТОВ «Инеко» до заступника начальника Управління ДАБК СМР, головного спеціаліста Управління ДАБК СМР, Управління ДАБК СМР про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування приписів позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправними дії Управління ДАБК СМР щодо проведення перевірки, визнано протиправними та скасовано приписи. Крім цього, в даній постанові суд встановив наступне:

«Крім того, з акту № 98, складеного за результатами позапланового заходу, не встановлено, що під час проведення перевірки була використана та перевірена належна та достовірна документація щодо цього об`єкту будівництва.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновки відповідача стосовно 100% демонтажу конструкцій будівлі та щодо порушення принципів зонування, оскільки матеріали перевірки свідчать, що вони зроблені на підставі візуального огляду, без залучення спеціалістів, отримання відповідних висновків та інших вихідних даних, без яких дійти таких результатів неможливо».

Крім того, постанова №10-337/29.01-20 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 31.10.2017 року визнана протиправно та скасована рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 р. у справі № 818/262/18; постанова № 55 по справі про адміністративне правопорушення від 31.10.2017 року визнана протиправною та скасована рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2018 року у справі №591/594/18 ; постанова № 53 по справі про адміністративне правопорушення від 31.10.2017 року визнана протиправною та скасована рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2019 року у справі №591/536/19; припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 17.10.2017 року скасовано постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №818/2048/17; припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 17.10.2017 року скасовано Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі № 818/2048/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що прокурором не подано належних доказів на підтвердження наявності факту численних порушень будівельних норм та стандартів під час здійснення будівель них робіт на об`єкті відповідача.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу положень статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, в силу частини другої статті 328 ЦК України презюмується правомірність набуття власником права власності на майно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Вєренцов проти України», «Щокін проти України», «Сєрков проти України», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Булвес» АД проти Болгарії», «Трегубенко проти України») напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зобов`язання відповідача в примусовому порядку за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах військового містечка №1, за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомого майна за вказаною адресою фактично означає знесення належного відповідачу на праві власності майна, що є порушенням його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №902/889/16, від 21.01.2019 у справі №910/22093/17, від 20.02.2019 у справі №910/9259/17, від 12.06.2019 у справі №916/1986/18.

При цьому, відсутність у особи правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття, у разі правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна. У таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають. Даний висновок викладений Верховним судом в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 910/4055/18.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги військового прокурора є неправомірними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, витрати зі сплати судового збору в розмірі покладаються на прокурора.

Зі змісту ч.3 ст. 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

22.06.2020 представником відповідача до суду подано розрахунок суми витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката, понесених ТОВ «ИНЕКО» у справі №920/1202/19, з якого вбачається, що ТОВ «ИНЕКО» понесло наступні витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до умов договору про надання правничої (правової) допомоги №111/19г від 11 листопада 2019.

- 3000 грн. 00 коп. за правовий аналіз наданих клієнтом документів по справі №920/1202/19 в частині забезпечення позову, підготовку клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Вказана сума витрат понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується платіжним дорученням №97 від 21.01.20 р., актом прийняття передачі від 13.12.19 р.

- 2500 грн. 00 коп. за представництво інтересів у Господарському суді Сумської області по справі №920/1202/19 в судовому засіданні 19.12.2019. За результатами розгляду клопотання скасовано заходи забезпечення позову. Вказана сума витрат понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується платіжним дорученням від 21.01.2020р., № 98, актом прийняття передачі від 19 грудня 2019р.

- 3 000 грн. 00 коп. за аналіз наданих клієнтом документів по справі №920/1202/19, формування позиції по справі, підготовку відзиву на позовну заяву по справі. Вказана сума витрат понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується платіжним дорученням від 21.01.2020р. № 99, актом прийняття передачі від 26 грудня 2019р.

- 2 500 грн. 00 коп., за представництво інтересів у Господарському суді Сумської обл. в судовому засіданні, яке відбулось 16.01.20р. по справі №920/1202/19. Вказана сума витрат буде понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується актом прийняття передачі від 16.01.20р.

- 3 000 грн. 00 коп. за підготовку відзиву на апеляційну скаргу подану на ухвалу про скасування заходів забезпечення позову по справі №920/1202/19. Вказана сума витрат понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується платіжним дорученням від 06.02.2020р. №145, актом прийняття передачі від 05.02.2020р.

- 3 500 грн. 00 коп. за представництво інтересів у Північному апеляційному господарському суді 12.02.2020р. при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про скасування заходів забезпечення позову по справі №920/1202/19. Вказана сума витрат понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується платіжним дорученням від 06.02.2020р. № 146, актом прийняття передачі від 12.02.2020р.

- 2 500 грн. 00 коп. за представництво інтересів у Господарському суді Сумської області в судовому засіданні, яке відбулось 25.02.2020р. по справі №920/1202/19. Вказана сума витрат буде понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується актом прийняття передачі від 25.02.2020р.

- 2 500 грн. 00 коп. за представництво інтересів у Господарському суді Сумської області в судовому засіданні, яке відбулось 22.06.2020р. по справі №920/1202/19. Вказана сума витрат буде понесена ТОВ «ИНЕКО», що підтверджується Додатком № 3 від 13.12.19 до договору про надання правничої (правової)допомоги №111/19 г від 11 листопада 2019 р.

- 8 000 грн. 00 коп. у випадку повної відмови у задоволенні позову судом першої інстанції і сплачується протягом двадцяти днів з дня оголошення рішення

Загальна сума витрат станом на день подання цього розрахунку становить: 30500 грн. 00 коп., з них: 22 500 грн. 00 коп. документально підтверджені та з них фактично сплачено відповідачем на день подання розрахунку 15000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В обґрунтування своїх вимог представником відповідача (адвокатом) надано суду витяг з договору надання правничої (правової) допомоги №111/19г від 11.11.2019 з додатком №3 до вказаного Договору, акти прийняття-передачі по Договору від 13.12.2019, від 19.12.2019, від 26.12.2019, від 16.01.2020, від 05.02.2020, від 12.02.2020, від 25.02.2020; платіжні доручення №97 від 21.01.2020, №98 від 21.01.2020, №99 від 21.01.2020, №145 від 06.02.2020, №146 від 06.02.2020; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №382 від 17.08.2012, ордер серії СМ №105-19 від 13.12.2019.

Згідно ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, у даному випадку - позивачами, разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи те, що представником відповідача подано належні докази в обґрунтування поданого розрахунку суми витрат на правову допомогу, а суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора, на позивачів необхідно покласти судові витрати на професійну правничу допомогу в рівних частинах по 15250 грн. 00 коп. на кожного.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Заступника військового прокурора Сумського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі: 1. Міністерства оборони України, 2. Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумська Девелоперська Компанія», про зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» (вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, м. Суми, 40021, ) 15250 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Суми (вул. Герасима Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ИНЕКО» (вул. Герасима Кондратьєва, 165/57, м. Суми, 40021, ) 15250 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 23.07.2020

Суддя О.Ю. Соп`яненко