ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. Справа№ 910/445/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Поляк О.І.

Кропивної Л.В.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020

у справі № 910/445/20 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 12 081,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за несвоєчасну доставку вантажів у розмірі 12 081,67 грн.

Відповідач у поданій до суду першої інстанції Заяві про зменшення штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України) від 11.02.2019 (а.с. 34-37) просив суд зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) без зазначення суми, до якої він просить зменшити заявлену до стягнення суму штрафу.

Водночас будь-яких заперечень по суті заявлених позовних вимог відповідач не заявив.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 910/445/20 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, судом перевірено та визнано обґрунтованим розгорнутий розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею, наведений позивачем у позові.

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України) суд першої інстанції зазначив про те, що вказані у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 2 і 3 ст. 233 ГК України підстави зменшення розміру неустойки не застосовуються до статті 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Не погоджуючись з рішенням, 05.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська залізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить розглянути по суті подану відповідачем заяву про зменшення штрафних санкцій, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 910/445/20 та прийняти нове, яким відмовити у позовних вимогах.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення є таким, що постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, судом не надано належної правової оцінки нормативно обґрунтованим доводам відповідача, наведеним у заяві про зменшення штрафних санкцій, неповно з`ясовано всі обставини справи, наведені у ній.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на те, що, оскільки Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення прямо не передбачено зменшення розміру неустойки, в той час як ст. 5 вказаної угоди визначено, що «При отсутствии соответсвующих положений в настоящем Соглашении применяется законодательство той стороны, в которой правомочное лицо реализует свои права», положення ст. 5 угоди відсилають нас до норм законодавства України (у даному випадку норм ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України), таким чином надаючи суду право, за наявності підстав, застосувати до правовідносин, урегульованих нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, зменшення розміру неустойки.

Крім того, апелянт зазначив про наявність підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення штрафних санкцій.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2020 справа № 910/445/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Кропивна Л.В.

Ухвалою від 18.06.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Поляк О.І., Кропивна Л.В.:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 910/445/20;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 06.07.2020;

- сторонам роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасникам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

07.07.2020 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 02.07.2020 - примітка суду), в якому, з посиланням на те, що в апеляційній скарзі відповідач фактично не вказав ні єдиної норми права, яка би підтверджувала неправомірність прийнятого рішення по справі, а також не навів жодних обставин про відсутність його вини у несвоєчасній доставці вантажу за спірною накладною або про наявність хоч яких об`єктивних на те причин, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Станом на 30.07.2020 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Пунктом 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 910/445/20 відкрито 18.06.2020, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався, з урахуванням вихідних та святкових днів, з 06.07.2020, апеляційна скарга має бути розглянута по 17.08.2020 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

06.12.2017 між ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», Україна як продавцем та Компанією «Mertrade spol. S.R.O», Чехія як покупцем укладено контракт № 862/17 (а.с. 12-17), згідно з п. 1.1 якого продавець зобов`язався поставити бензол сирий кам`яновугільний марки БС та марки БС-1. Поставка товару здійснюється, зокрема, на базисі DAF Україно-Словацький кордон, станція погранпереходу, Ужгород, Україна / Матьовице, Словакія (відповідно до Міжнародних правил Інкотермс у редакції 2000 року).

Відповідно до п. 5.6 Контракту № 862/17 вантажоодержувачем є фірма Деза а.с., Чехія.

11.05.2019 за накладною СМГС № 49724354 (а.с. 10-11) за адресою: Вояни 07672, Словацька республіка зі станції Авдіївка відправлено вантаж (бензол) у вагоні (цистерні) № 517837С.

Відповідно до відміток у накладній СМГС № 49724354: 21.05.2019 вагон № 517837С прибув на станцію Ужгород, 22.05.2019 переданий на станцію Матьовце, 23.05.2019 прибув на станцію призначення Вояни Словацької республіки.

Отже спірне перевезення відбулося у міжнародному сполученні.

Правовідносини щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі УМВС), до якої Україна приєдналася 05.06.1992. Положення УМВС поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн-учасниць.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (із змінами та доповненнями), перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) цією Угодою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для перевезення вантажів залізницями та єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні.

Згідно з § 1 статті 14 УМВС, відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, погодженому відправником та договірним перевізником, та видати його одержувачу.

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 статті 14 УМВС).

У спірному випадку - це вищезгадана накладна СМГС № 49724354, відправником за якою є позивач, договірним перевізником - відповідач, вантажоодержувачем - СВС с.р.о. Вояни 07672, Словацька республіка, для фірми Деза а.с.

Відповідно до статті 24 УМВС:

- якщо відправником та перевізником не погоджено інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті (§ 1);

- термін доставки вантажу визначається, виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні 150 км, що почались, для інших відправок - 1 доба на кожні 200 км, що почались (§ 2);

- термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправкою вантажу (§ 3);

- перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають повною (§ 5);

- термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу (§ 7).

Відстань спірного перевезення, яку зазначено у графі 38 накладної СМГС № 49724354, дорівнює 1591 км УЗ + 10 км ЖСР = 1601 км., відповідно, вантаж мав бути доставлений в термін 10 діб.

Згідно з відмітками в накладній СМГС № 49724354, договір перевезення укладений і спірний вантаж відправлений зі станції Авдіївка УЗ 11.05.2019, на станцію призначення Вояни Словацької республіки прибув 23.05.2019, тобто через 12 діб.

Отже, термін доставки вантажу за договором перевезення - накладною СМГС № 49724354 відповідачем як договірним перевізником не дотриманий, перевищення терміну доставки вантажу становить 2 доби.

§ 1 та § 2 статті 45 УМВС передбачено, що якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме :

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

У цьому випадку перевищення терміну доставки вантажу становить 0,17 (2 / 12), тобто більше однієї десятої, але менше трьох десятих загального терміну доставки, тому неустойка розраховується за ставкою 18%.

Розмір провізної плати визначений в графі 49 накладної СМГС № 49724354 та дорівнює 66 770,40 грн., а відтак, сума неустойки за несвоєчасну доставку вантажу складає 12 081,67 грн. (66 770,40/100*18).

Відповідно до статті 46 «Претензії» УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові та одержувачу, при цьому претензії до договірного перевізника, яким у спірному випадку є відповідач, пред`являються відправником, яким є позивач (§§ 1, 2).

Відповідно до статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено лише після пред`явлення відповідної претензії і лише до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику. Позов може бути пред`явлений якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії (§§ 1, 3).

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 11/08/92 від 04.07.2019 (а.с. 19-20), в якій просив перерахувати на свій рахунок відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки в розмірі 12 228,39 грн.

Докази відповіді відповідача на вказану претензію, повернення її позивачу або перерахування спірної неустойки в порядку, встановленому статтею 46 УМВС, у матеріалах справи відсутні.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач порушив строки доставки вантажу, які встановлені УМВС, тому повинен сплатити позивачу встановлену вказаною угодою неустойку.

Відповідач проти обставин, на які послався позивач у обґрунтування своїх майнових вимог, та документальних доказів, долучених позивачем до матеріалів справи на підтвердження вказаних обставин, не заперечив, письмових пояснень по суті спору не надав, звернувшись до суду з Заявою про зменшення штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив повністю, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання з доставки вантажів

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції як про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за порушення термінів доставки вантажу, так і про правильність розрахунку позивачем заявлених позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України) колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції вважає, що вказані в ч. 3 ст. 551 ЦК України і част. 2 та 3 ст. 233 ГК України підстави зменшення розміру неустойки не застосовуються до статті 45 УМВС, що, на думку колегії суддів,є помилковим, оскільки, які вірно зазначено відповідачем, ст. 5 УМВС встановлено, що при відсутності відповідних положень у УМВС застосовується законодавство тієї сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права, а відтак, враховуючи, що УМВС не містить положень щодо зменшення штрафних санкцій, застосуванню підлягають положення законодавства України, зокрема норми ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, за змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом, яким суд може скористатися, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, якщо таке порушення не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належної до сплати неустойки, врахувавши при цьому ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У обґрунтування поданої до суду першої інстанції заяви відповідач послався на те, що:

- матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок затримки вантажу;

- на даний час відповідач має скрутне фінансове становище що обумовлено тим, що відповідно до п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 23.02.2011 № 138 (в редакції, яка діє на даний час), відповідач за результатами своєї фінансово-господарської діяльності повинен здійснювати відрахування до Державного бюджету України у розмірі 90 % від обсягу чистого прибутку (доходу) товариства;

- з 2015 року простежується негативна динаміка зростання збитків відповідача, понесених через недоотримання компенсаційних коштів з державного та місцевих бюджетів на покриття збитків за перевезення пільгових категорій громадян.

На такі самі обставини відповідач послався і в апеляційній скарзі.

За приписами ч. 2 ст. 218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відсутність прибутку становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки. Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, який уклав з ним цей договір.

При цьому перебування відповідача у складному матеріальному становищі не змінює визначені УМВС терміни доставки вантажу та не звільняє відповідача від відповідності за порушення таких термінів.

До того ж, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що на даний час він перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки той факт, що від суми чистого прибутку (доходу) позивач перераховує 90% до Державного бюджету України, та те, що з 2015 року простежується негативна динаміка зростання збитків відповідача, понесених через недоотримання компенсаційних коштів з державного та місцевих бюджетів на покриття збитків за перевезення пільгових категорій громадян, не свідчить про те, що той рівень прибутку, якій має відповідач, є недостатнім для покриття всіх його витрат.

Водночас сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже, колегія суддів вважає, що обґрунтованих підстав для зменшення розміру штрафних санкцій відповідачем не наведено.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 12 081,67 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 910/445/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 910/445/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2020 у справі № 910/445/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/445/20.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.І. Поляк

Л.В. Кропивна