ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020м. ДніпроСправа № 904/5897/19

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 101 488,06 грн

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання: Волювач М.В.

Представники:

від позивача: Булаткіна Н.О. дов. №13 від 19.03.20 представник

від відповідача: не з`явився

ПРОЦЕДУРА

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни і просить суд стягнути заборгованість у розмірі 101 488,06 грн, з яких: основний борг у розмірі 86 194,95 грн, пеня у розмірі 15 293,11 грн та судовий збір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 20.02.2020.

Протокольною ухвалою від 20.02.2020 відкладено підготовче засідання на 11.03.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2020 відкладено підготовче засідання на 24.03.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2020 відкладено підготовче засідання на 15.04.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2020 відкладено підготовче засідання на 13.05.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2020 відкладено підготовче засідання на 03.06.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2020 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 30.06.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 відкладено судове засідання на 23.07.2020.

У судове засідання 23.07.2020 представник відповідача не з`явився, 23.07.2020. подав заяву, в якій просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає таке.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12.03.2020 до 03.04.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому постановою Кабінету Міністрів України № 239 від 25.03.2020 дію карантину продовжено до 24.04.2020, а постановами Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" № 291 від 22.04.2020, № 343 від 04.05.2020 та № 392 від 20.05.2020 карантин продовжено, зокрема, до 22.06.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України № 435 від 03.06.2020 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392" встановлено, що на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією запроваджується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється:

- з 22 травня, зокрема, регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

- з 25 травня, зокрема, перевезення пасажирів метрополітенами за умови забезпечення перевізником контролю за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, у тому числі виготовлених самостійно.

- з 1 червня, зокрема, перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. У разі здійснення перевезення між регіонами транзитом через регіон, в якому не діють послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб (без права посадки пасажирів у транзитному регіоні). У разі здійснення перевезення до регіону, в якому не застосовується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду;

- міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. У разі здійснення перевезення до регіону, в якому не застосовується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду.

- з 15 червня прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують міжнародні пасажирські перевезення авіаційним транспортом.

Послаблення протиепідемічних заходів дає можливість представникам сторін прибути у судове засідання.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а за частиною 1 статті 7 того ж Закону визначено завдання суду, серед яких є своєчасність розгляду і вирішення судових справ.

Відтак, своєчасність вирішення справ та дотримання процесуальних строків є обов`язком суду, виконання якого забезпечує досягнення завдань господарського судочинства, встановлених частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, дотримання строків судочинства не є самоціллю судового розгляду, оскільки у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні, а тому у випадку мотивованої неможливості прийняття участі у судовому розгляді суд не зможе досягти вказаного завдання та забезпечити дотримання принципів судочинства.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 1 статті 49 Конституції України встановлено, що кожен має право на охорону здоров`я.

Відтак, у випадку наявності введеного карантину обов`язком суду є здійснення судочинства з урахуванням необхідності захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи, їх представників, у тому числі на охорону здоров`я, яке досягається вжиттям безпосередньо судом відповідних дій та заходів щодо безпечного розгляду справи.

У даному випадку в Господарському суді Дніпропетровської області вжиті відповідні санітарні заходи, які направлені на забезпечення роботи суду в умовах карантину. Сам по собі факт введеного карантину не є безумовною підставою для відкладення судового засідання у разі неприбуття представника позивача. Підставою для відкладення судового засідання може бути надання доказів впливу карантинних заходів на безпосередню явку представника у судове засідання.

Підсумовуючи наведене, суд виходить із наявності факту забезпечення судом (як установою) безпечного розгляду цієї справи, у тому числі для представників сторін.

Поряд з цим, суд зазначає, що за приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2020 зазначено, що участь у судовому засіданні представників сторін не є обов`язковою.

З огляду на вищенаведене суд відхиляє клопотання відповідача та зазначає, що його неявка у судове засідання 23.07.2020, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

23.07.2020 розглянуто справу по суті: заслухано виступ позивача, встановлено обставини справи та досліджено докази, наявні у матеріалах справи. Під час дебатів позивач просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 23.07.2020 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач зазначає, що між ним та відповідачем 21.08.2009 був укладений договір оренди № 12/02-3558-0Д нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до якого відповідачу було передано в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно, а саме будівлю магазину (реєстраційний № 10), який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Літке, 68 а, що перебуває на балансі Державного підприємства „Придніпровська залізниця" (балансоутримувач).

Строк дії договору неодноразово продовжувався (додаткові угоди від 21.06.2010, від 28.08.2013, від 04.04.2014, 14.11.2014, 26.02.2015). Додатковою угодою від 26.02.2015 до договору оренди, сторони погодили, що строк дії договору оренди пролонговано з 01.04.2015 до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", але не більше ніж по 28.02.2018.

З 01 грудня 2015 року розпочало фінансово-господарську діяльність публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Згідно частини 6 статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та частини 2 загальних положень Статуту Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Листом від 19.02.2016 № 16-02-00815 Регіональне відділення повідомило відповідача про те, що майно за договором оренди 12/02-3558-ОД увійшло до статутного капіталу ПАТ „Українська залізниця" та зазначило, що реалізація правонаступництва за вказаним договором здійснюється шляхом підписання тристоронньої угоди про внесення змін до договору оренди про встановлення належного орендодавця. Крім того, відповідача попереджено, що на момент підписання вищезазначеної тристоронньої угоди умови договору в частині сплати орендної плати до державного бюджету повинні бути виконані. Однак відповідь на вказаний лист на адресу Регіонального відділення не надходила.

Відтак, починаючи з лютого 2016 у відповідача виникла заборгованість з орендної плати до Державного бюджету.

Листом від 18.07.2016 №18-02-03915 Регіональне відділення повідомило як відповідача так і Регіональну філію „Придніпровська залізниця" (балансоутримувач) про відмову від договору оренди на підставі статті 782 Цивільного кодексу України, у зв`язку з невиконанням умов договору в частині сплати орендної плати.

В подальшому, Регіональному відділенню стало відомо, що 10.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та Ментій Т.М. був укладений додатковий договір до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, яким встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди є ПАТ «Укрзалізниця». Крім того, вказаним додатковим договором встановлено, що подальша сплата орендної плати проводиться в розмірі 100% на користь ПАТ „Укрзалізниця".

У зв`язку з чим, у березні 2018 Регіональне відділення звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПАТ «Укрзалізниця» та Фізичної особи підприємця Ментій Т.М. про визнання недійсної додаткової угоди від 10.03.2016 до договору оренди № 12/02-3558-0Д від 21.08.2009.

Рішенням господарського суду Дніпропетровській області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18 позов Регіонального відділення до відповідача-1: публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної Філі „Придніпровської залізниця" та відповідача-2: Фізична особа-підприємець Ментій Т.М. задоволено у повному обсязі та визнано недійсною додаткову угоду від 10.03.2018 до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009. Вказане рішення залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 у справі №904/4125/18 залишено без змін.

Позивач вважає, що в супереч вимогам чинного законодавства додатковий договір було укладено без участі Регіонального відділення, яке є орендодавцем за договором оренди №12/02-3558-0Д, тому держава недоотримала кошти у вигляді орендної плати, які мали перераховуватись до Державного бюджету за період з 15.01.2016 по 15.09.2016.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

21.08.2009 між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3558-0Д (арк.с.16).

Відповідно до пункту 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - будівля магазину, площею 196,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Літке, 68 а, що перебуває на балансі Державного підприємства „Придніпровська залізниця" (балансоутримувач).

Згідно пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до акту приймання-передачі від 21.08.2009 (арк.с.20) відповідачу було передано об`єкт оренди згідно пункту 1.1 договору.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою КМУ від 04.10.95 №786 (зі змінами), або за результатами конкурсу на право оренди державного майнаі становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку червень 2009 - 8 128,40 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - серпень 2009 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за липень, серпень (пункт 3.1договору).

Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70 % до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 5 689,88 грн;

- 30 % балансоутримувачу у розмірі 2 438,52 грн,

щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 21.08.2009 до 20.08.2010 включно (пункт 10.1 договору).

Строк дії договору неодноразово продовжувався відповідно до додаткових угод від 21.06.2010, від 28.08.2013, від 04.04.2014, від 14.11.2014 (арк.с.21-26).

Додатковою угодою від 26.02.2015 року до договору оренди № 12/02-3558-0Д (арк.с.27), пункт 10.1 Договору оренди було доповнено абзацом 2 та викладено його в наступній редакції: «Цей договір є пролонгованим з 01.04.2015 року до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», але не більш ніж по 28.02.2018».

Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" №4442-VI від 23.02.2012 (з наступними змінами), передбачено особливості утворення Товариства, зокрема: Товариство (акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі) утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №200 від 25.06.2014, статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього: майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Цією ж Постановою затверджено Перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", серед якого вказано, зокрема: Державне підприємство "Придніпровська залізниця".

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація ПАТ "Українська залізниця" відбулася 21.10.2015.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" також закріплює, що Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, а також передбачає складання відповідного зведеного передавального акту на основі узагальнених даних передавальних актів, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту.

Формування статутного капіталу Товариства врегульовано статтею 4 цього Закону, яка передбачає внесення до статутного капіталу Товариства, зокрема, майна залізничного транспорту загального користування на підставі обліку його на балансах відповідних осіб без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Листом від 19.02.2016 № 16-02-00815 (арк.с.28) Регіональне відділення повідомило відповідача про те, що майно за договором оренди 12/02-3558-ОД увійшло до статутного капіталу ПАТ „Українська залізниця" та зазначило, що реалізація правонаступництва за вказаним договором здійснюється шляхом підписання тристоронньої угоди про внесення змін до договору оренди про встановлення належного орендодавця. Крім того, відповідача попереджено, що на момент підписання вищезазначеної тристоронньої угоди умови договору в частині сплати орендної плати до державного бюджету повинні бути виконані.

Листом від 18.07.2016 №18-02-03915 (арк.с.29) Регіональне відділення повідомило як відповідача так і Регіональну філію „Придніпровська залізниця" (балансоутримувач) про відмову від договору оренди на підставі статті 782 Цивільного кодексу України, у зв`язку з невиконанням умов договору в частині сплати орендної плати.

10.03.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 21.08.2009 №12/02-3558-ОД.

Відповідно до пункту 1 додаткового договору, орендодавцем майна, визначеного договором оренди є ПАТ "Укрзалізниця".

Пункти 3.1 та 3.6 розділу 3 викладено у наступній редакції:

Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 13 790,68 грн. без ПДВ. Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Код ЄДРПОУ одержувача - 40081237/ч.н. 250, банк одержувача - ПАТ "Акціонерний банк "Експрес банк" Дніпропетровське регіональне відділення, МФО 322959 № рахунку 106 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Сторони домовились, що умови, цього додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015 року. Додатковий договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31 березня 2016 року включно (пункт 11 додаткового договору).

Регіональне відділення звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПАТ «Укрзалізниця» та Фізичної особи-підприємця Ментій Т.М. про визнання недійсної вказаної додаткової угоди від 10.03.2016 до договору оренди № 12/02-3558-0Д від 21.08.2009. Рішенням господарського суду Дніпропетровській області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18 позов Регіонального відділення до відповідача-1: публічного акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної Філі „Придніпровської залізниця" та відповідача-2: Фізична особа-підприємець Ментій Т.М. задоволено у повному обсязі та визнано недійсною додаткову угоду від 10.03.2018 до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 у справі №904/4125/18 залишено без змін.

Позивач вимагає стягнути з відповідача заборгованість за період з 15.01.2016 по 15.09.2016.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

З огляду на наявний в матеріалах справи укладений договір, між сторонами склались правовідносини оренди.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 17.01.2019 №39, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Позивач ґрунтує позовні вимоги на тому, що додатковий договір від 10.03.2018 до договору оренди, який був укладений між АТ "Укрзалізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною передбачав, що з 01.12.2015 орендодавцем є АТ "Укрзалізниця" замість Регіонального відділення Фонду держмайна України, було визнано недійсним. Тому відповідач повинен сплачувати орендні платежі за спірний період саме позивачу, а не АТ "Укрзалізниця".

З цього приводу суд зазначає таке.

Рішенням господарського суду Дніпропетровській області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18 визнано недійсною додаткову угоду від 10.03.2018 до договору оренди №12/02-3558-ОД від 21.08.2009, відповідно до якої, орендодавцем майна є ПАТ "Укрзалізниця".

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 у справі №904/4125/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 у справі №904/4125/18 залишено без змін.

У цій постанові Верховного Суду колегія суддів зазначила, що майно, передане до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" підлягає державній реєстрації та право власності на таке майно виникає з моменту його державної реєстрації.

Так, зокрема, у постанові зазначено:

"Колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про те, що в силу частини 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який є спеціальним законом у спірних правовідносинах у співвідношенні з нормами ЦК України, внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Разом з тим, скаржником помилково не враховано того, що цією правовою нормою звільняються від державної реєстрації права власності на нерухоме майно залізничного транспорту саме правопопередники ПАТ "Українська залізниця", на базі майна яких останнє створено.

Адже в подальшому в частині 2 статті 5 Закону України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" законодавець встановлює обов`язок державної реєстрації Товариством прав на нерухоме майно, зазначаючи про те, що державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу відповідача, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця". В цій же частині 2 статті 5 вказаного Закону уточнено, що переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу відповідача, здійснюється протягом 2-ох років з дня державної реєстрації Товариства (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/10903/17 зі спору з подібними предметом і підставами позову).

Отже, майно, передане до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", також підлягає державній реєстрації та право власності на таке майно виникає з моменту його державної реєстрації." (пункти 34-37).

Такі висновки були зроблені касаційним судом щодо застосування частини 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та Цивільного кодексу України в частині моменту, з якого у АТ "Укрзалізниця" виникає право власності на майно, яке було передано до його статутного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, в силу статтей 18 та 75 Господарського процесуального кодексу України, суд погоджується з тим, що додатковий договір від 10.03.2018 є недійсним.

Відповідно до приписів частин 5-6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Але правові висновки, які були викладені у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 по справі №904/5124/18 не є обов`язковими для суду при розгляді цієї справи, оскільки на час прийняття рішення Верховний Суд відступив від висновків, які викладені у вищевказаній постанові.

Частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Реалізуючі повноваження, передбачені частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України було передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справу № 918/792/18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 по справі №918/792/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду відступила від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18 щодо моменту виникнення у ПАТ "Українська залізниця" права власності та, як наслідок, прав орендодавця на відповідне майно.

Так, у постанові Верховного суду від 21.02.2020 по справі № 918/792/18 зазначено:

"Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства, є передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту.

У статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Однак, частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України закріплено виникнення прав на нерухоме майно з дня державної реєстрації, регулює саме момент набуття права власності за договором, тоді як Товариство набуло право власності на майно залізничного транспорту з інших підстав - з підстав правонаступництва внаслідок реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту відповідно до закону, що є окремою підставою виникнення прав та обов`язків згідно зі статті 11 цього Кодексу.

Відтак, приймаючи рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державною до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

При цьому, статус ПАТ "Українська залізниця" як правонаступника відповідних підприємств залізничного транспорту безпосередньо визначений Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та Статутом ПАТ "Українська залізниця", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, які не передбачають можливості запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва, відстрочення набуття права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.

Невчинення ПАТ "Українська залізниця" дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені при його створенні до статутного капіталу, не може бути підставою для висновку про відсутність переходу відповідних речових прав до ПАТ "Українська залізниця" від підприємств залізничного транспорту, які мають бути припиненими внаслідок такої реорганізації.".

Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 по справі №918/792/18 є обов`язковими для суду в силу частин 5-6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Тому, вирішуючи цю справу, суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 по справі №918/792/18.

Відтак, виходячи з аналізу наведених вище вимог закону, суд дійшов висновку, що з моменту складання передавального акта від 18.08.2015 та/або акта оцінки майна залізничного транспорту, що підтверджують виникнення та перехід прав на майно, внесене до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", та державної реєстрації зазначеної юридичної особи (21.10.2015) АТ "Українська залізниця" набуло право власності на нерухоме майно (нежитлова будівля по вул. Літке, 68а у м. Кривому Розі), що є об`єктом оренди за договором оренди №12/02-3558-ОД. Тобто, власником спірного орендованого майна з 21.10.2015 є АТ "Українська залізниця".

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути орендну плату за період з 15.01.2016 по 15.09.2016.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (яка діяла протягом періоду, за який позивач вимагає сплатити орендну плату) встановлено, що в разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

Відповідно до частини 1 статті 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Відтак, право на отримання орендної плати виникло у АТ "Українська залізниця" як у власника майна в силу закону, а не додаткового договору, який було визнано недійсним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав, оскільки з 21.10.2015 право державної власності на майно, яке перебувало в управлінні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та яке було передано в оренду відповідачу припинилось.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 86 194,95 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо суми пені

Також, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про стягнення заборгованості.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 1 921,00 грн слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6; ідентифікаційний код 42767945) до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 101 488,06 грн - відмовити повністю.

Судовий збір у розмірі 1 921,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 29.07.2020

Суддя Я.С. Золотарьова