ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020м. ДніпроСправа № 904/577/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., за участю секретаря судового засідання Нечепоренко Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Дніпро)

до міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа № 13» (м. Дніпро)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості у сумі 442958,99грн

Представники:

від позивача: Семенова О.П., Раєвський М.В.

від відповідача: Фесенко Л.Є.

від третьої особи: Сивоконь А.І .

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось з позовом до міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа № 13» про стягнення заборгованості за договором оренди у сумі 442958,99грн, з яких: 140138,84грн - основна заборгованість, 280277,68грн - сума неустойки в подвійному розмірі орендної плати відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, п. 10.13 договору, 6211,92грн - заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, 9934,97грн - інфляційні збитки, 6935,58грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- відповідачем на протязі значного періоду часу неналежним чином виконувались обов`язки за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 щодо своєчасної та повної оплати оренди, що підтверджується рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 по справі №904/11305/16, від 22.08.2018 по справі №904/1701/18;

- незважаючи на припинення дії договору оренди з 30.08.2018 відповідач не повернув орендоване майно та продовжує ним користуватись;

- заборгованість відповідача складає: 140138,84грн - основний борг за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, 280277,68грн - неустойка з 01.01.2019 по 31.12.2019, 6211,92грн - заборгованість за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна з 01.01.2019 по 31.12.2019, 9394,94грн - інфляційні збитки з 01.01.2019 по 01.01.2020, 6935,58грн - 3% річних з 01.01.2019 по 01.01.2020.

Відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що:

- у відповідача відсутня вина у несвоєчасній сплаті орендних платежів, оскільки ним було вжито усіх заходів для належного виконання свого зобов`язання за договором (зокрема, укладення додаткових угод до договору);

- Державна казначейська служба України відмовила міському комунальному закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа №13» у реєстрації додаткових угод до договору та проведення відповідних платежів;

- відповідач діяв згідно з пунктами 2.2, 2.8 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №309 від 02.03.2012;

- МКЗК «Дніпровська дитяча музична школа №13» неодноразово зверталась до позивача щодо укладення нового договору оренди;

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 по справі № 904/3460/19 було визнано недійсним додатковий договір між сторонами починаючи з 01.01.2016.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2020 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградської області.

Третя особа просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- позивачем не надано доказів переходу права власності на спірне майно, а саме передавального акту майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», затвердженого Кабінетом Міністрів України і відповідне майно на момент укладання додаткової угоди від 18.03.2016 не було належним чином зареєстроване за ПАТ «Українська залізниця» з врахуванням висновків постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18;

- додатковий договір від 18.03.2016 не відповідає умовам договору та суперечить вимогам законодавства, оскільки його було укладено без участі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградської області, а власником майна (об`єкту оренди) є держава;

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 у справі №904/3460/19 визнано додатковий договір від 18.03.16 до договору оренди №12/02-3481-ОД від 07.07.2009, укладений між публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та міським комунальним закладом культури «Дніпропетровська дитяча музична школа №13», недійсним з моменту укладення.

В судовому засіданні 28.07.2020 представник позивача вказав на арифметичну помилку в заключній частині позову щодо вказівки суми інфляційних збитків в розмірі 9934,97грн. Фактично належною до стягнення сумою інфляційних збитків є 9394,97грн відповідно до доданого до позову розрахунку і наведена помилка не вплинула на загальну суму позовних вимог в розмірі 442958,99грн.

В судовому засіданні 28.07.2020 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, суд -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та міським комунальним закладом культури «Дніпропетровська дитяча музична школа № 13» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3481-ОД.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8 кв.м., що розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, на 3-4 поверсі, що перебуває на балансі ДП «Придніпровська залізниця» (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки на 09.06.2009 і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 1535960грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення навчального закладу, що фінансується з міського бюджету (п. 1.2 договору).

Розділом 3 договору визначено, зокрема, розмір орендної плати, випадки зміни її розміру, строки оплати, пропорції перерахування орендної плати до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з пунктом 3.12 договору у разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити до державного бюджету та балансоутримувачу заборгованість за орендною платою в повному обсязі та санкції.

Положеннями пункту 5.2 договору визначено обов`язок орендаря щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів.

Відповідно до пункту 10.1 договору, цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 07.07.2009 до 06.07.2010 включно.

Строк дії договору неодноразово продовжувався, шляхом укладення додаткових угод до договору, а саме: додатковою угодою від 12.07.2010 - по 06.07.2012 включно; додатковою угодою від 17.09.2012 - по 06.07.2013 включно; додатковою угодою від 06.06.2013 - по 06.07.2014 включно; додатковою угодою від 07.07.2014 - по 31.03.2015 включно; додатковою угодою від 31.03.2015 - по 31.07.2015; додатковою угодою від 21.10.2015 - з 01.08.2015 до моменту створення (реєстрації) публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», але не більш ніж по 31.12.2015.

Як вбачається із зведеного переліку майна державного підприємства «Придніпровська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8кв.м. розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, 42 (інвентарний №8100010), було включене до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 07.06.2017 за ПАТ «Українська залізниця» зареєстровано право власності на нежитлову прибудову літ. А (1)-8 до житлового будинку літ. А-9, загальною площею 1750,7кв.м, ганки літ. а, а(1), а(2) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42.

Між публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - орендодавець) та міським комунальним закладом культури «Дніпровська дитяча музична школа №13» (надалі - орендар) укладено додатковий договір від 18.03.2016 до договору оренди (надалі - додатковий договір).

За умовами додаткового договору орендодавцем майна, яке є предметом договору оренди, визначено ПАТ «Укрзалізниця».

Пункт 3.1 договору оренди викладено у такій редакції: орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 7508,18грн (без ПДВ).

Пункт 3.6 договору оренди викладено в редакції: орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Одержувач коштів структурний підрозділ «Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Термін дії договору оренди продовжено до 31.03.2016 включно (пункт 6 додаткового договору).

Пунктом 9 додаткового договору визначено, що умови цього додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015.

На виконання умов додаткового договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно: нежитлове вбудоване приміщення площею 312,8 кв.м, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, на 3-4 поверсі, що підтверджується актом приймання-передачі від 18.03.2016.

Додатковим договором від 15.12.2017 до договору оренди сторони внесли зміни до преамбули договору та реквізитів орендодавця, передбачили сплату орендної плати протягом 01.04.2016 - 31.12.2016 без застосування індексу інфляції, визначили строк дії договору по 31.12.2017 включно.

Додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди встановлено строк дії договору з 01.04.2018 по 30.06.2018.

В матеріалах справи знаходяться копії листів позивача на адресу відповідача від 03.05.2018 № ТУБМЕС-1/07/2265, від 12.12.2018 №ТУБМЕС-1/07/6963 в яких зазначено про припинення з 30.06.2018 терміну дії договору та прохання звільнити орендоване приміщення з поверненням майна за актом прийому-передачі. Вказані листи були отримані орендарем нарочно 04.05.2018 та 13.12.2018 відповідно.

27.06.2018 між публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (орендодавець) та міським комунальним закладом культури «Дніпровська дитяча музична школа № 13» (орендар) було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю до договору оренди №12/02-3481-ОД від 07.07.2009 (далі - договір про відшкодування).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, балансоутримувач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснює обслуговування майна, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна, 42, загальною площею 312,8кв.м. Орендар відшкодовує витрати балансоутримувачу на утримання орендованого майна, експлуатаційні витрати та комунальні послуги пропорційно займаній площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Предметом розгляду в даній справі є вимога позивача про стягнення з міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа № 13» 442958,99грн заборгованості.

Предметом доказування у даній справі є, зокрема, наявність підстав для стягнення з відповідача вказаної заборгованості.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 140138,84грн - основного боргу, 6211,92грн - заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, 9394,97грн - інфляційних збитків, 6935,58грн - 3% річних та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 280277,68грн - неустойки з таких підстав.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як зазначалось вище, між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009, а також додатковий договір від 18.03.2016 до зазначеного договору оренди.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором щодо передачі майна в оренду.

Обов`язок орендаря своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату передбачений пунктом 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до п. 3.6 додаткового договору від 18.03.2016, орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. Одержувач коштів структурний підрозділ «Дніпропетровське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, основний борг відповідача з орендної плати за договором за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 140138,84грн.

Також, відповідачем було порушено умови договору від 27.06.2018 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю в частині повного та своєчасного відшкодування витрат на утримання орендованого майна. Заборгованість відповідача за вказаним договором за період з січня по грудень 2019 складає 6211,92грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача 3% річних за період з 01.01.2019 по 01.01.2020 складають 6935,58грн, інфляційні втрати за період з січня по грудень 2019 року - 9394,97грн.

Суд зазначає, що відповідач фактично не заперечує проти наявності 140138,84грн - основного боргу, 6211,92грн - заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, 9394,97грн - інфляційних збитків і 6935,58грн - 3% річних.

Наведені вимоги позивача є правомірними та підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на відмову органів державної казначейської служби у проведенні відповідних платежів за відсутності договору є необґрунтованим, оскільки наведене не може бути підставою для висновку про відсутність у міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа №13» зазначеної заборгованості перед позивачем.

В той же час, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині нарахування 280277,68грн - неустойки з урахуванням наступного.

Частиною 2 статті 785 ЦК України встановлено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 в сумі 280277,68грн.

Як було зазначено вище, додатковим договором від 07.05.2018 до договору оренди встановлено строк дії договору з 01.04.2018 по 30.06.2018.

Частиною першою статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.

Згідно з частиною другою статті 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Листами від 03.05.2018 № ТУБМЕС-1/07/2265 та від 12.12.2018 № ТУБМЕС-1/07/6963 позивач повідомив відповідача щодо припинення договору 30.06.2018, просив звільнити орендоване приміщення та повернути майно за актом прийому-передачі. Вказані листи були отримані орендарем нарочно 04.05.2018 та 13.12.2018 відповідно.

За таких обставин, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 12/02-3481-ОД від 07.07.2009 є припиненим з 01.07.2018.

Відповідно до п. 10.11 договору оренди, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Укладення правочину з відшкодування витрат на утримання орендованого майна є обов`язком орендаря, дія вказаного правочину припиняється внаслідок припинення дії договору оренди, а умови правочину з відшкодування витрат на утримання орендованого майна розповсюджуються на відносини сторін до повернення майна орендарем.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 під час касаційного перегляду справи № 904/342/19.

Відповідно до актів перевірки стану майна на об`єктах виробничого підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» ПАТ «Укрзалізниця» від 05.10.2018, 27.12.2018 та 25.04.2019, 16.10.2019 при огляді майна встановлено, що міський комунальний заклад культури «Дніпропетровська дитяча музична школа №13» займає нежитлове вбудоване приміщення площею 312,80 кв. м, за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна, 42. Термін дії договору оренди №12/02-3481-ОД закінчився 30.06.2018.

Орендар вимоги п. 10.11 договору не виконав, об`єкт оренди станом на 01.01.2020 не повернув.

Отже, має місце порушення відповідачем договору оренди в частині повернення орендованого майна.

Вказане є підставою для висновку про необґрунтованість посилань відповідача на правомірність користування майном після припинення договору оренди.

Відповідно до положень п. 3.12 договору оренди, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Суд зазначає, що у разі задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 140138,84грн та неустойки у розмірі 280277,68грн відбудеться стягнення плати за користування об`єктом оренди за період з січня по грудень 2019 року у потрійному розмірі.

Однак, на відміну від неустойки, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, що є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, і для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до якої необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України, обов`язок щодо сплати орендарем орендної плати за користування орендованим майном, в тому числі після спливу строку дії договору оренди, не залежить від встановлення вини у діях орендаря щодо несвоєчасного повернення об`єкта оренди за наслідком розірвання договору оренди. Орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

При цьому, одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд під час розгляду аналогічних спорів (постанови 13.02.2018 у справі № 910/12949/16, від 17.12.2018 у справі № 906/1037/16, постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17).

Вказане є підставою для відмови в позові в частині стягнення з відповідача 280277,68грн - неустойки.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача та третьої особи на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 у справі №904/3460/19, яким визнано додатковий договір від 18.03.16 до договору оренди №12/02-3481-ОД від 07.07.2009, укладений між публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та міським комунальним закладом культури «Дніпропетровською дитячою музичною школою №13», недійсним з моменту укладення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.05.2020 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2020 по справі № 904/3460/19 скасовані та ухвалено нове рішення з відмовою у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» та міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа №13» про визнання недійсним з моменту укладення додаткового договору.

З приводу тверджень третьої особи стосовного того, що позивачем не доведено перехід до нього права власності на орендоване майно з посиланням на постанову Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18 слід зазначити наступне.

Суд звертає увагу на те, що предметом спору по даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості та неустойки за договором оренди нерухомого майна.

В межах даної справи суд не розглядає питання наявності у позивача права власності на орендоване відповідачем майно.

В даному випадку є необґрунтованим посилання третьої особи на постанову Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18.

Постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 по справі № 918/792/18, вирішено відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 по справі № 904/4125/18, та сформовано правовий висновок, згідно з яким, право власності товариства на нерухоме майно, внесене до його статутного капіталу під час створення, виникло з моменту внесення такого нерухомого майна до статутного капіталу та складення передавального акта.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 по справі № 918/792/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду вказала на наявність підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №904/4125/18 щодо моменту виникнення у ПАТ «Українська залізниця» права власності та, як наслідок, прав орендодавця на відповідне майно, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442-VI від 23.02.2012 (з наступними змінами), передбачено особливості утворення товариства, зокрема: Товариство [акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі] утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); Статут товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015, ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №200 від 25.06.2014; воно є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Статтею 30 Статуту ПАТ «Українська залізниця», визначено, що майно товариства складають основні фонди, оборотні засоби, кошти, майнові права, зокрема, право господарського відання майном, переданим товариству на праві господарського відання, та право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту, акції (частки, паї) у статутному капіталі господарських товариств, інші матеріальні та нематеріальні активи, цінні папери, а також інші активи, відображені в бухгалтерському обліку товариства.

Відповідно до ст. 31 Статуту ПАТ «Українська залізниця» майно останнього формується за рахунок, зокрема, майна, внесеного засновником до статутного капіталу товариства.

Згідно зі ст. 32 Статуту, здійснюючи право власності, товариство володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, цьому Статуту та меті діяльності товариства.

Розпорядження майном товариства, в тому числі шляхом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію відповідного майна, розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу товариства, та майном, набутим товариством під час його господарської діяльності, здійснюється в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та цим Статутом.

Відповідно до ст. 34 Статуту ПАТ «Українська залізниця», товариство використовує, утримує державне майно, закріплене за ним на праві господарського відання, та розпоряджається ним з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. Майно, що є державною власністю і закріплене за товариством на праві господарського відання, включається до його активів.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» №200 від 25.06.2014, статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього: майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство утворюється як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Визначаючи правові, економічні та організаційні особливості утворення товариства, цей Закон не змінює правової природи злиття як однієї з форм реорганізації юридичної особи, що врегульоване, зокрема, ст.ст. 104, 106, 107 ЦК України та передбачає перехід майна, прав та обов`язків від юридичних осіб, які реорганізуються, до правонаступників на підставі передавального акту.

Закон України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» також закріплює, що Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, а також передбачає складання відповідного зведеного передавального акту на основі узагальнених даних передавальних актів, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту.

Формування статутного капіталу товариства врегульовано ст. 4 цього Закону, яка передбачає внесення до статутного капіталу товариства, зокрема, майна залізничного транспорту загального користування на підставі обліку його на балансах відповідних осіб без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

З аналізу вимог ст. 5 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» вбачається наявність у товариства обов`язку переоформити правовстановлюючі документи на об`єкти нерухомого майна, внесені до його статутного капіталу, протягом двох років з дня державної реєстрації товариства.

Водночас, цей Закон не обумовлює факт переходу від підприємств залізничного транспорту до товариства як правонаступника усіх прав та обов`язків на відповідне нерухоме майно, фактом вчинення Товариством дій з переоформлення правовстановлюючих документів на таке майно, а також не пов`язує момент переходу зазначених прав до товариства, з моментом реєстрації за ним таких прав.

Крім того, Закон України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» не передбачає залишення певних прав щодо зазначеного майна (управління, розпорядження) у підприємств залізничного транспорту до їх переоформлення Товариством, а також не встановлює правових наслідків невиконання Товариством зазначеного обов`язку протягом установленого строку, зокрема у вигляді припинення прав товариства щодо відповідного нерухомого майна чи повернення учасників правовідносин правонаступництва у попередній стан з обов`язком повернення відповідного майна підприємствам залізничного транспорту тощо.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства, є передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту.

У ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Однак, стаття 334 ЦК України, у ч. 4 якої закріплено виникнення прав на нерухоме майно з дня державної реєстрації, регулює саме момент набуття права власності за договором, тоді як Товариство набуло право власності на майно залізничного транспорту з інших підстав - з підстав правонаступництва внаслідок реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту відповідно до закону, що є окремою підставою виникнення прав та обов`язків згідно зі ст. 11 цього Кодексу.

Відтак, приймаючи рішення про утворення ПАТ «Українська залізниця» шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ «Українська залізниця» права власності на відповідне майно, передане державною до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

При цьому, статус ПАТ «Українська залізниця» як правонаступника відповідних підприємств залізничного транспорту безпосередньо визначений Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та Статутом ПАТ «Українська залізниця», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, які не передбачають можливості запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва, відстрочення набуття права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що невчинення ПАТ «Українська залізниця» дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені при його створенні до статутного капіталу, не може бути підставою для висновку про відсутність переходу відповідних речових прав до ПАТ «Українська залізниця» від підприємств залізничного транспорту, які мають бути припиненими внаслідок такої реорганізації.

Закон України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» не містить норми, яка встановлює конкретні правові наслідки невчинення чи несвоєчасного вчинення ПАТ «Українська залізниця» дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 140138,84грн - основного боргу, 6211,92грн - заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, 9394,97грн - інфляційних збитків, 6935,58грн - 3% річних та відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 280277,68грн - неустойки.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77- 79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» до міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа № 13» про стягнення заборгованості у сумі 442958,99грн задовольнити частково.

Стягнути з міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа № 13» (49022 м. Дніпро, вул. Сортувальна, буд. 4, ідентифікаційний код 02215957) на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680 м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» (03035 м. Київ, вул. Льва Толстого, 61, ідентифікаційний код 41149437) в особі виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» (49124 м. Дніпро, вул. Магаданська, буд. 43, ідентифікаційний код 41149437) 140138,84грн - основного боргу, 6211,92грн - заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача, 9394,97грн - інфляційних збитків, 6935,58грн - 3% річних, 2440,48грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична школа № 13» на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» 280277,68грн - неустойки в подвійному розмірі орендної плати відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України, п. 10.13 договору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 04.08.2020

Суддя В.О. Татарчук