ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1097/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Кравець В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю „Міра" про стягнення 247,34 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі по тексту - АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України") звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Міра" (далі по тексту - ТОВ „Міра") про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1 401,54 грн., яка складається із пені у розмірі 123,67 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 123,67 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого природного газу.

Ухвалою суду від 27.04.2020р. позовна заява АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" була залишена без руху із наданням позивачеві 10-ти денного строку з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви в частині надання доказів на підтвердження надсилання на адресу ТОВ „Міра", яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копії позовної заяви та всіх доданих документів листом з описом вкладення. Крім того, в ухвалі від 27.04.2020р. судом було запропоновано позивачеві уточнити заявлені позовні вимоги шляхом повідомлення суду відомостей про суми, які заявлені до стягнення та які були включені до ціни позову.

06.05.2020р. до господарського суду від АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.05.2020р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. При цьому, судом було повторно запропоновано позивачеві уточнити заявлені позовні вимоги шляхом повідомлення суду відомостей про суми, які заявлені до стягнення та які були включені до ціни позову.

22.06.2020р. до господарського суду від АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. При цьому, позивачем було повідомлено, що він підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.06.2020р. підготовче засідання по даній справі було закрито із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 15.07.2020р. о 11:30 год., явка учасників судового процесу була визнана судом необов`язковою.

ТОВ „Міра" було присутнє лише в одному засіданні, яке відбулось 03.06.2020р., в інші засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. Оскільки ТОВ „Міра" не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

02.07.2020р. до господарського суду від ТОВ „Міра" надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України, у зв`язку з не поданням позивачем клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також не поданням АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" пояснень по суті заявлених позовних вимог.

15.07.2020р. до господарського суду від АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

За результатами надання оцінки клопотанню ТОВ „Міра" про залишення позовної заяви без розгляду, господарський суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. ч. 2-4 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету. Ухвалу про залишення позову без розгляду може бути оскаржено. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Приймаючи до уваги надходження до суду від АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" клопотань про розгляд справи за відсутності представника позивача, враховуючи визнання судом в ухвалі від 22.06.2020р. явку учасників судового процесу необов`язковою, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залишення позовної заяви АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" без розгляду, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявленого відповідачем клопотання.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

28.11.2017р. між АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (Постачальник) та ТОВ „Міра" (Споживач) було укладено договір постачання природного газу №827021/1718-КП-23, відповідно до п. 1 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017-2018рр. природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу" від 9 квітня 2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями) постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. Постачальник передає Споживачу з 01.11.2017р. по 31.03.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом, визначеним умовами договору. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану із правом власності на природний газ.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно з п. п. 3.7, 5.2 договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу. Ціна за 1000 куб. м. газу становить 9488,64 грн. з урахуванням ПДВ.

Умовами п. 6.1 договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. встановлено, що оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за звітним місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2 договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. встановлено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору останній зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з умовами п. 12 договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, в частині реалізації газу договір діє з 01.11.2017р. до 31.03.2018р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Шляхом підписання додаткових угод до договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. сторонами було продовжено строк дії договору до 31.07.2018р.

На виконання умов договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. між сторонами по справі було підписано наступні акти приймання-передачі природного газу: акт від 31.01.2018р. на суму 90 009,24 грн., акт від 28.02.2018р. на суму 62 691,44 грн., акт від 31.03.2018р. на суму 89 297,59 грн. Таким чином АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" було поставлено відповідачу природний газ, загальна вартість якого складає 241 998,27 грн. При цьому, з наданих позивачем виписок вбачається, що остаточна вартість поставленого позивачем природного газу з боку ТОВ „Міра" була сплачена 23.04.2018р.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Міра", АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" було наголошено про наявність правових підстав для стягнення із відповідача заборгованості у загальному розмірі 1 401,54 грн., яка складається із пені у розмірі 123,67 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 123,67 грн., у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ „Міра" 23.04.2018р. у повному обсязі було оплачено вартість поставленого позивачем природного газу згідно договору №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. протягом періоду з січня по березень 2018р. Таким чином, сума основного боргу перед позивачем у відповідача відсутня.

Господарський суд зауважує, що по тексту позовної заяви, а також у наданому суду розрахунку пені та трьох відсотків річних АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" було повідомлено, що вартість поставленого газу була сплачена відповідачем у повному обсязі, проте із порушенням встановленого договором строку, у зв`язку з чим, позивачем було нараховано відповідачу до сплати пеню у розмірі 1401,54 грн. та три відсотки річних у розмірі 123,67 грн. Пеня та три відсотки річних були нараховані позивачем на несвоєчасно оплачену вартість поставленого відповідачу у лютому 2018р. природного газу.

Проте, у прохальній частині позовної заяви АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" просить суд стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 1 401,54 грн., яка складається із пені у розмірі 123,67 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 123,67 грн.

Ухвалами від 27.04.2020р. та від 13.05.2020р. судом було запропоновано АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" уточнити заявлені позовні вимоги шляхом повідомлення суду відомостей про суми, які заявлені до стягнення та які були включені до ціни позову. Проте, будь-які пояснення з цього питання до суду від АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" так і не надійшли.

Враховуючи відсутність у суду повноважень виходити поза межі заявлених позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про необхідність дослідження питання правомірності стягнення із ТОВ „Міра" пені у розмірі 123,67 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 123,67 грн. відповідно до прохальної частини заявленого АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" позову. Таким чином, фактично ціна позову АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" складає 247,34 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості природного газу, поставленого на виконання умов договору №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р., позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було заявлено до стягнення із ТОВ „Міра" три відсотки річних у розмірі 123,67 грн. Три відсотки річних були нараховані позивачем на несвоєчасно оплачену вартість поставленого відповідачу у лютому 2018р. природного газу.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, враховуючи наведені по тексту рішення вище висновки про відсутність у суду права виходити поза межі заявлених позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до ТОВ „Міра" шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 123,67 грн.

З посиланням на умови п. 8.2 договору постачання природного газу №827021/1718-КП-23 від 28.11.2017р. та приписи чинного законодавства позивачем було нараховано ТОВ „Міра" пеню у розмірі 123,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, яка була розрахована АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" за грошовими зобов`язаннями відповідача за лютий 2018р., суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком необхідність задоволення позовних вимог в названій частині у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю „Міра" шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 123,67 грн., пені у розмірі 123,67 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 509, 525, 530, 526, 547, 549, 610, 611, 612, 617, 664, 666, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР, ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу" від 9 квітня 2015 року N 329-VIII.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Міра" /65014, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 39/1, офіс 1, ідентифікаційний код 25415216/ на користь акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" /01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720/ три відсотки річних у розмірі 123,67 грн. /сто двадцять три грн. 67 коп./, пеню у розмірі 123,67 грн. /сто двадцять три грн. 67 коп./, судовий збір у розмірі 2102,00 грн. /дві тисячі сто дві грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 27 липня 2020 р.

Суддя С.П. Желєзна