РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.07.2020Справа № 910/18236/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ"
доАкціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
провизнання договору недійсним
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Васів Ю.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: Тищенко А.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/18236/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним Кредитного договору № 4И16122Г від 17.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як недобросовісна сторона правочину, навмисно з метою виконання плану трансформації (Реструктуризації) кредитного портфеля, ініційованої Національним банком України, ввело в оману позивача про існування у АТ КБ "Приватбанк" договорів, укладених для забезпечення права вимоги за кредитним зобов`язанням попередніх боржників у розмірі, що суттєво перевищує розмір заборгованості за кредитом, та спонукало ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДИНГ" до укладення з АТ КБ "Приватбанк" кредитного договору.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 21.12.2019 відкрито провадження у справі № 910/18236/19, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.02.2020.

24.01.2020 через загальний відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому АТ КБ "Приватбанк", зокрема, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

07.02.2020 позивачем заявлено клопотання про витребування доказів в АТ КБ "Приватбанк".

Суд звернув увагу позивача на те, що статтею 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи наявні в матеріалах справи фактичні дані, заслухавши доводи представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого судового засідання в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України на 20.03.2020 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Підготовче судове засідання призначене ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2020 на 20.03.2020 о 10:50 год не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20.

07.04.2020 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України про призначення справи до розгляду в судовому засіданні 29.04.2020.

29.04.2020 від позивача та відповідача через загальний відділ діловодства суду надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 29.04.2020.

У судове засідання 29.04.2020 представники сторін не з`явилися.

З огляду на наявні в матеріалах справи фактичні дані, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача та відповідача про відкладення підготовчого судового засідання на 12.06.2020.

09.06.2020 позивач знову звернувся до суду із заявою про відкладення судового засідання.

Безпосередньо в підготовчому судовому засіданні 12.06.2020 представник відповідача надав усні пояснення та заперечував проти позову та проти витребування у нього доказів.

Оскільки спір у справі стосується визнання недійсним Кредитного договору № 4И16122Г від 17.11.2016, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до витребування докази мають суттєве значення для вирішення спору. Такий доказ, на думку позивача, повинен підтвердити, що укладення оспорюваного договору було наслідком виконання плану трансформації кредитного портфелю відповідача.

З огляду на те, що в судовому засіданні 12.06.2020 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що не вирішених заяв та клопотань у справі не залишилося, а представник відповідача в даному судовому засіданні зазначив, що повідомлений про наслідки закриття підготовчого провадження, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 17.07.2020.

Безпосередньо в судовому засіданні 17.07.2020 представники сторін надали усні пояснення стосовно заявленого позову.

Суд закінчив з`ясування обставин та перевірку їх доказами, провів судові дебати.

У судовому засіданні 17.07.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2016 між ПАТ КБ "Приватбанк" (надалі також - Банк) та ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" (надалі також - позичальник) укладено Кредитний договір № 4И16122Г, відповідно до якого позивачу надано позику в розмірі 4 200 000 000, 00 грн для фінансування своєї поточної діяльності.

Поряд із тим, в забезпечення виконання зобов`язань третіх осіб перед Банком між позивачем та відповідачем укладено ряд договорів поруки, а саме:

- договір поруки № 4В13251И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" (далі також - поручитель) поручилося перед ПАТ КБ "Приватбанк" (далі також - кредитор) за виконання ТОВ "Веріса" (далі також - боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4В14172И від 17.02.2014, № 4В 15054И від 20.02.2015, № 4В 13252И від 19.04.2013, № 4В 13251И від 17.04.2013 (далі також - первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4Л15017И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" " (далі також - поручитель) поручилося перед ПАТ КБ "Приватбанк" (далі також - кредитор) за виконання ТОВ "ЛОКАСТА" (далі також - боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4Л 15015И та 4Л 15017И (далі також - первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4Г14387И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" " (далі також - поручитель) поручилося перед ПАТ КБ "Приватбанк" (далі також - кредитор) за виконання ТОВ "ГІЛБЕРТ" (далі також - боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4Г 14388И від 24.12.2014, № 4Г 14387И від 19.12.2014 та № 4Г 16003И від 18.03.2016 (далі також - первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4М14289И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" " (далі також - поручитель) поручилося перед ПАТ КБ "Приватбанк" (далі також - кредитор) за виконання ТОВ "МАНТАС" (далі також - боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4М 16008Д від 30.03.2016, № 4М 14289И від 01.09.2014, № 4М 14290И від 02.09.2014 (далі також - первісні кредитні договори);

- договір поруки № 4М14289И/П від 17.11.2016, згідно з яким ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" " (далі також - поручитель) поручилося перед ПАТ КБ "Приватбанк" (далі також - кредитор) за виконання ТОВ "МЕДВІН-2011" (далі також - боржник) своїх зобов`язань перед банком з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, визначені кредитними договорами: № 4М 13210Д від 17.04.2013, № 4М 13467 від 31.07.2013, № 4М 13694И від 30.10.2013, № 4М 14038И від 23.01.2014, № 4М 15012И від 14.01.2015 (далі також - первісні кредитні договори).

Як стверджує позивач, суттєвою передумовою укладання TOB "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" договорів поруки було надання йому відомостей щодо багатократного забезпечення виконання боржниками своїх зобов`язань.

При цьому обов`язковою умовою на якій наполягало TOB «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» було набуття ним прав на активи, що забезпечували зобов`язання попередніх боржників перед AT КБ «ПРИВАТБАНК».

З урахуванням зазначених вимог TOB «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ», при укладенні Договорів поруки (пункт 10) сторони погодили, що «Кредитор зобов`язаний у випадку виконання Поручителем обов`язку Боржника за Кредитним договором передати Поручителю впродовж 5 робочих днів з моменту виконання обов`язків, належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов`язки Боржника за Кредитним договором, у тому числі договорів, укладених в забезпечення таких кредитних договорів».

Відповідно до п. 8 договорів поруки від 17 листопада 2016 року до TOB «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» переходять всі права кредитора за кредитними договорами, що було укладено між AT КБ "ПРИВАТБАНК" та TOB "ВЕРІСА", ТОВ "ЛОКАСТА", TOB "ГІЛБЕРТ", TOB "МАНТАС", TOB «МЕДВІН-2011", а також і всім договорам застави, що забезпечують виконання вищевказаними товариствами своїх зобов`язань.

TOB «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору поруки № 4В13251И/П (TOB «ВЕРІСА») як виконання обов`язків по кредитних договорах № 4В 14172И від 17.02.2014 року, № 4В 15054И від 20.02.2015 року, № 4В 13252И від 19.04.2013 року, №4В 13251И від 17.04.2013 року на загальну суму 608 182 553,32 гривень.

TOB «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору поруки № 4Л15017И/П (TOB «JIOKACTA») як виконання обов`язків по кредитних договорах № 4Л 15015И та № 4Л 15017И на загальну суму 586 035 549, 90 гривень.

ТОВ «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору поруки № 4Г 14387И/П (TOB ГІЛБЕРТ») як виконання обов`язків по кредитних договорах № 4Г 14388И від 24.12.2014 року, № 4Г 14387И від 19.12.2014 року та № 4Г 16003И від 18.03.2016 року на загальну суму 679 731 937,93 гривень.

TOB «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору поруки № 4M 14289И/П (TOB «МАНТАС») як виконання обов`язків по кредитних договорах : № 4M 16008Д від 30.03.2016 року, № 4M 14289И від 01.09.2014 року, № 4M 14290И від 02.09.2014 року на загальну суму 1 100 192 542,54 гривень.

ТОВ «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» згідно договору поруки № 4M 14289И/П (TOB «МЕДВІН-2011») як виконання обов`язків по кредитних договорах: № 4M 13210Д від 17.04.2013 року, № 4M 13467И від 31.07.2013 року, № 4M 13694И від 30.10.2013 року, №4М 14038И від 23.01.2014 року, №4М 15012И від 14.01.2015 року на загальну суму 967 418 639, 27 гривень.

Копії платіжних доручень додаються.

Таким чином, загалом за вищевказаними договорами поруки TOB «ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ» перерахувало на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму 3 941 561 222,96 грн.

Позивач звертає увагу суду, що сума отриманого ним від ПАТ КБ "Приватбанк" кредиту за спірним кредитним договором майже точно співпадає із загальною сумою, яка погашена за зобов`язання попередніх боржників (боржників за договорами поруки).

При цьому ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" зауважує, що після завершення процесу переоформлення боргів попередніх боржників перед Банком, Рішенням Національного банку України від 18.12.2016 р. № 498-р. АТ КБ "Приватбанк" визнано неплатоспроможним, у результаті чого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2016 р № 961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" АТ КБ "Приватбанк" перейшов у власність Держави, при цьому зобов`язання Банку, щодо передання Товариству позивача документів, що посвідчували права на активи, якими були забезпечені зобов`язання старих боржників нашому позивачеві не були передані.

З урахуванням вищевикладеного та як зазначалося вище, позивач посилається на те, що кредитний договір був укладений внаслідок обману останнього відповідачем, а тому позивач вважає, що вказаний договір є недійсним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 230 ЦК України встановлено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 ЦК України).

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Отже, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України."

Як слідує із умов укладеного між сторонами оспорюваного кредитного договору від 17.11.2016 № 4И16122Г, останній укладений для фінансування поточної господарської діяльності позивача.

Жодних доказів укладення даного договору з метою залучення коштів для погашення заборгованості інших юридичних осіб, що є боржниками відповідача, та на виконання плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфелю відповідача матеріали справи не містять.

Крім того, позивач обґрунтовує укладення ним оспорюваного договору із відповідачем задля отримання позивачем прибутку, що є статутною діяльністю позивача, від реалізації або набуття права власності на активи, передані "попередніми" боржниками у забезпечення виконання ними зобов`язань перед відповідачем. У свою чергу, невиконання відповідачем зобов`язання з передачі позивачу підтверджуючих документів щодо активів таких боржників і є доказом введення позивача в оману при укладенні кредитного договору та позбавляє позивача звернути стягнення на відповідні активи "попередніх" боржників.

Водночас, частина 2 статті 556 ЦК України передбачає, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання в частині виконаного зобов`язання.

У той же час, невиконання умов договору однією стороною не свідчить про введення нею в оману іншу сторону договору при його укладенні.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто, обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Натомість, укладений між сторонами кредитний договір не містить жодних відомостей щодо його укладення з метою залучення коштів для погашення заборгованості інших третіх осіб, а також для отримання позивачем прибутку. Посилання позивача на не надання відповідачем документів, що підтверджують забезпечення зобов`язання боржника, за якого поручився позивач, не є обставиною, що свідчить про введення ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" в оману при укладенні кредитного договору згідно з положеннями статті 230 ЦК України.

Отже, позивачем не доведено наявність трьох складових для визнання кредитного договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України, а саме: умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, та наявність обману, що зумовлює суд у задоволенні позову відмовити.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів на підтвердження погодження умов участі ТОВ "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" у трансформації кредитного портфелю Банку, про яку зазначено у позові.

Згідно із наявних у матеріалах справи доказів не вбачається будь-якого погодження умов та пов`язаності обставин кредитування позивача, погашення позивачем (поручителем за договорами поруки) за рахунок отриманих в якості кредиту коштів кредитної заборгованості "попередніх" боржників та обставин щодо забезпечення зобов`язань "попередніх" боржників та відповідного переходу прав заставодержателя до позивача.

Відтак, позивачем не доведено обставин, які б свідчили про введення відповідачем позивача в оману, не доведено самого факту обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору № 4И16122Г від 17.11.2016 є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМПЕРІЯ ХОЛДІНГ" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Зазначені строки обчислюються з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення буде складено та підписано 27.07.2020 року.

Суддя Ю.О.Підченко