ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2437/19

Господарський суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого судді Цісельського О.В., судді Рога Н.В. та судді Желєзної С.П.,

за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.Г.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/2437/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» (03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39-В, )

до відповідача: Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса, буд. 2, )

про стягнення 198 818,17 грн., -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Виробничо-комерційної фірми "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю заборгованості за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого Позивачем товару, на підставі договору поставки № 59/07 від 01.06.2008р.

Так, Позивач зазначає, що 01 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» та Виробничо-Комерційною Фірмою "ЮНА-СЕРВІС" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю був укладений договір поставки № 59/07, за умовами якого, Позивач зобов`язаний здійснити поставку та передати у власність Відповідачу товари (продукти харчування), а останній зобов`язаний прийняти та сплатити цей товар на умовах, викладених в даному договорі.

Крім того, відповідно до умов договору право власності на товар переходить від Позивача до Відповідача в момент передачі Товару Відповідачу, що підтверджується підписами Покупця на видаткових накладних та вважається поставленим Позивачем та прийнятим Відповідачем з моменту підпису про це останнім відповідної видаткової накладної.

Як вказує Позивач, він здійснив поставку товару в зумовлені строки за адресою вказаною Відповідачем, що підтверджується видатковими накладними, проте платежі за поставлений товар здійснювались Відповідачем із порушенням умов даного Договору.

У відповідності до банківської виписки Відповідачем сплачена сума в розмірі 10000,00 гривень, яка частково закрила борг за попередній період поставок та в частині суми -2199,39 видаткову ОД-0006200 від 21.08.2016р, отже борг по даній видатковій накладній на момент звернення до суду склав 2387,91 грн.

Разом з тим, Відповідач здійснив повернення товару Позивачу на загальну суму 23 944,34 гривень, про що Позивач підтверджує та відповідно здійснив повернення грошових коштів.

Позивач стверджує, що неодноразово звертався до Відповідача з вимогою про погашення заборгованості, зокрема ним на адресу Відповідача було надіслано 10.08.2018р. вимогу про сплату, однак відповідач не здійснив оплату та відповіді на вимогу не надав.

ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ у відзиві на позовну заяву зазначила про те, що повністю не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зокрема, Відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна», посилаючись на положення договору поставки з відстрочкою платежу № 59/07 від 01.07.2008р., а також на положення ст.ст. 625, 526 Цивільного кодексу України, просить стягнути з Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю вартість товару, поставленого за видатковими накладними за період з 21.08.2016 р. по 31.08.2016 р. на загальну суму 97 249,59 грн. та поставленого за видатковими накладними за період з 04.09.2016р. по 08.02.2017р. на загальну суму 101 568,58 грн.

При цьому, як стверджує Відповідач, Позивачем не було враховано, що ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ в період з 22.08.2016р. по 29.08.2016р. перераховано на рахунок Позивача за договором поставки № 59/07 від 01.07.2008 р. кошти в сумі 100 000 грн., а також в період з 17.10.2016р. по 14.02.2017р. перераховано Позивачу кошти в сумі 130 000 грн., якими оплачено поставки товару, у тому числі за накладними, що являються предметом позову.

У відповіді на відзив ТОВ «Вічунай-Україна» зазначило, що між Позивачем та Відповідачем з моменту підписання договору поставки № 59/07 від 01.07.2008р. тривали довгострокові господарські правовідносини, а саме в період з 01.07.2008р. по 01.09.2017р. Тому Позивачем на умовах даного договору за весь період правовідносин було відвантажено в адресу Відповідача товар на загальну суму 1 391 143,38 грн., а Відповідачем за весь період здійснено оплату в сумі 1 396 694,93 грн.

Так, на спростування тверджень Відповідача щодо відсутності боргу надав суду картку рахунку: 361 з посиланням на яку зазначив, що відзначені Відповідачем суми оплат по спірному договору, зараховані Позивачем в рахунок погашення боргу по договору № 59/07 від 01.07.2008р. за попередній період поставок, які не є боргуючими та не є предметом даного спору.

Крім того, Позивач звернув увагу, що Відповідач в платіжних дорученнях в призначенні платежів зазначав лише «оплата по договору поставки № 59/07 від 01.07.08р.», проте не вказував партію товару по видатковій накладній. Оплати, на які посилається Відповідач, Позивач зараховував як оплати по відвантаженому товару за попередній період поставок. Водночас, Позивач зауважує, що станом на 15.05.2017р. сторонами був підписаний акт звірки розрахунків, яким вони підтвердили існуючу заборгованість.

Відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив, де вказав, що посилання Позивача на акт звірки взаємних розрахунків від 15.05.2017 року, відповідно до якого борг Відповідача становить 203 590,51, не відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства та не підтверджено жодними первинними бухгалтерськими документами. Крім того, як вказує Відповідач, акти звірки розрахунків з боку ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» не підписувались та не можуть підтверджувати суму заборгованості, оскільки, на думку Відповідача є лише технічними документами, за якими підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій.

Також, Відповідач вважає, що картка рахунку № 361 не підтверджена первинним бухгалтерськими документами і не може підтверджувати факт поставки товару, тому вбачається, що поставлений Позивачем товар сплачений Відповідачем в повному обсязі.

Позивачем надано доповнення до відповіді на відзив щодо виправлення технічної помилки, де останній вказує, що допустив помилку вказавши невірно загальну суму відвантаженого товару по договору поставки № 59/07 від 01.07.2008р. 1 391 143,38 грн. та просив вважати вірною суму 1 595 513,10 грн.

У відповіді на заперечення до відповіді на відзив Позивач уточнив, що за період з 01.06.2010р. по 01.09.2017р. він відвантажив в адресу Відповідача товар на загальну суму 7 291 796,16 грн., а сума відвантаженого товару по договору в розмірі 1 595 513,10 грн. лише за період з 04.01.2016р. по 01.09.2017р., на підтвердження чого ним надано видаткові накладні.

Водночас, Позивач зазначив, що первинна документація останнього за період з 01.06.2010р. по 31.12.2015р. на підставі актів №4 від 02.01.2015р., №5 від 09.03.2016р., №6 від 01.03.2017р., №7 від 16.03.2018р., №8 від 07.05.2019 «про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду» вилучені для утилізації відповідно до норм чинного законодавства та до протоколів засідання ЕПК Державного архіву м. Київ.

Позивач врахував всі здійснені Відповідачем оплати на загальну суму 7 092 977,99 грн. та суми за повернутий Відповідачем товар, що відобразив в своєму банківському обліку. На думку Позивача, підписаний обома сторонами акт звірки розрахунків від 15.05.2017р. свідчить про складену заборгованість в розмірі 203 590,51 грн. та підписання Відповідачем акту, в якому зазначена сума заборгованості, свідчить про визнання ним такого боргу.

04.12.2019 року від Відповідача до суду надійшли письмові пояснення, де Відповідач повторно зазначив, що надані Позивачем докази на підтвердження факту поставки, а саме картка рахунку №361 та акти звірки взаємних розрахунків, не можуть підтверджувати факт поставки товару, оскільки вони не є первинними бухгалтерськими документами, не підтверджені такими та складені в односторонньому порядку, отже не відповідають чинному законодавству.

Так як Позивач надав видаткові накладні за період з 06.01.2016р. по 08.02.2017р. на загальну суму 1 391 143,38 грн., на думку Відповідача, він підтвердив первинними документами лише поставку товару за договором поставки № 59/07 від 01.07.2008р. саме на вказану суму. При цьому, як вказує Відповідач, ним було здійснено оплати за поставлений товар на загальну суму 1 310 000 грн. у той же період. Також ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ було повернуто товар на загальну суму 84 120,42 грн.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019р. позовна заява вх.№2494/19 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

20.08.2019р. ухвалою Господарського суду Одеської області позовну заяву /вх.№2494/19 від 20.08.2019р./ прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21.10.2019 року ухвалою суду постановлено розглядати справу №916/2437/19 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі, призначено підготовче засідання суду на 14.11.2019р. о 10:00 год.

13.11.2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» було подано до господарського суду клопотання про об`єднання справ №916/2437/19 та №916/2631/19 в одне провадження, яке обґрунтовано тим, що у вказаних справах позови заявлені одним позивачем до одного й того самого відповідача про стягнення заборгованості в загальному розмірі 198 818,17 грн. за договором поставки № КФД-59/07 від 01.07.2008р.

Як було з`ясовано судом, 04 вересня 2019 року ТОВ «Вічунай-Україна» було подано до Господарського суду Одеської області позовну заяву до ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ про стягнення 101568,58 грн. за неналежне виконання умов договору поставки №КФД-59/07 від 01.07.2008 року. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.09.2019 р. (суддя Літвінов С.В.) порушено провадження у справі № 916/2631/19 за вказаним позовом.

14.11.2019 року ухвалою Господарського суду Одеської області у справі № 916/2437/19 за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна», об`єднано в одне провадження справи № 916/2631/19 зі справою 916/2631/20, провадження по якій відкрито раніше; підготовче засідання відкладено на 05.12.2019р.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 499 від 14.11.2019 р. було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/2631/19 шляхом поєднання зі справою № 916/2437/19, за результатами якого вказані справи передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельському О.В.

05.12.2019 року ухвалою суду призначено у справі №916/2437/19 судову економічну експертизу, провадження якої доручено судовому експерту Бурдейному Сергію Михайловичу ТОВ "Одеський регіональний центр незалежних експертиз", провадження у справі №916/2437/19 зупинено.

22.01.2020 року постановою Південно-західного апеляційного господарський суду скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.12.2019р. у справі №916/2437/19 скасувати, справу №916/2437/19 направлено для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.

05.02.2020 року ухвалою суду призначено підготовче засідання на 18.02.2020р. о 10:00 год., викликано учасників справи в підготовче судове засідання, запропоновано сторонам надати акт звірки-взаєморозрахунків по договору поставки із відстроченням платежу №59/07 від 01.06.2008р. за спірні періоди з 21.08.2016р. по 31.08.2016р. та з 04.09.2016р. по 08.02.2017р.

18.02.2020 року в судовому засіданні проголошено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження за ініціативою суду на 30 днів, оголошено перерву в судовому засіданні до 20.02.2020р. о 15:00 год.

20.02.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області призначено справу № 916/2437/19 до колегіального розгляду.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.02.2020 року справу №916/2437/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., суддя Рога Н.В., суддя Желєзна С.П.

24.02.2020 року ухвалою суду прийнято справу №916/2437/19 до колегіального розгляду у складі суддів: головуючий суддя Цісельський О.В., суддя Рога Н.В., суддя Желєзна С.П., розгляд справи розпочато спочатку та призначено підготовче засідання у справі на "17" березня 2020р. о 14:00 год.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» введено з 12.03.2020р. до 03.04.2020р. на усій території України карантин, заборонено відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 року у зв`язку з оголошеним на державному рівні карантином та необхідністю запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю працівників апарату суду, суддів, учасників судових справ та відвідувачів суду - рекомендовано перенести призначені до 03.04.2020 року судові засідання на строк після оголошеного у державі карантину.

За таких обставин, у зв`язку з оголошеним на державному рівні карантином та необхідністю запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, з метою недопущення створення загрози життю та здоров`ю працівників апарату Господарського суду Одеської області, суддів, учасників судових справ та відвідувачів суду, ухвалою суду від 17.03.2020р. призначено підготовче засідання на "07" квітня 2020 р. о 12:00 год.

07.04.2020 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/2437/19 за ініціативою суду на 30 днів, відкладено підготовче засідання на "05" травня 2020р. о 12:00 год.

05.05.2020 року ухвалою Господарського суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/2437/19 до судового розгляду по суті, судовий розгляд по суті призначено на 26 травня 2020 р. о 14:20 год.

26.05.2020 року ухвалою суду, у зв`язку з неявкою учасників справи, відкладено судове засідання по суті у справі № 916/2437/19 на "30" червня 2020 року о 12:00 год.

Відповідно до п.3 ч.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)», який набрав законної сили 02.04.2020р., розділ Х "Прикінцеві положення" доповнено новою частиною 4 такого змісту: "4. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов?язаного із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)."

Враховуючи введення в Україні карантину на період з 12.03.2020р. до 03.04.2020р., який за рішенням КМУ продовжений, з огляду на рекомендації РСУ, викладені у листі №9рс-186/20 від 16.03.2020р., зважаючи на положення п.3) ч.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019), з метою забезпечення реалізації права сторін на доступ до правосуддя, у тому числі через особисту присутність під час розгляду справи, подання у обумовлені ГПК України в умовах карантину строки заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, 30.06.2020 року ухвалою суду судове засіданні по суті у справі № 916/2437/19 відкладено після закінчення дії карантину на 16.07.2020р. о 12:00 год.

16.07.2020 року від ТОВ «Вічунай-Україна» до суду надійшло клопотання (вх. №18624/20) про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на території України карантину через спалах коронавірусної хвороби (COVID-2019).

В судове засідання 16.07.2020р. учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи по суті були повідомлені належним чином, про поважність підстав неявки суд не повідомили.

Відповідно до приписів ГПК України участь представників учасників справи у засіданні суду не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом.

Поряд з цим, 02.04.2020р. набув чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, яким було внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до ГПК України.

Варто зауважити, що Законом України від 30.03.2020р. № 540-IX було доповнено ст. 197 ГПК України новою частиною, відповідно до якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Таким чином, Законом України від 30.03.2020 р. № 540-IX передбачено право учасників справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, проте Відповідач вказаним правом не скористався.

Крім того, розділ X Прикінцевих положень ГПК України був доповнений новим пунктом, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Проаналізувавши вищевикладені положення чинного законодавства суд вважає за необхідне зазначити, що запропоновані зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, вони мають зворотну силу, тобто поширюються на правовідносини, пов`язані зі здійсненням судочинства у всіх справах, тобто тих, які вже знаходяться на розгляді в судах усіх інстанцій, так і тих, які будуть відкриті у подальшому. Процесуальні дії суду та учасників судового процесу мають здійснюватися лише в рамках відповідних стадій судочинства, у послідовності та в межах певного часу, зокрема визначених процесуальних строків для учасників справи та строків судової діяльності, встановлених законом для суду. Іншими словами, внесені зміни не знімають із судді (суду) обов`язку вчинювати процесуальні дії та ухвалювати відповідні процесуальні рішення у строки, прямо передбачені нормами ГПК України, якщо учасники справи належним чином виконали покладені на них обов`язки та реалізували надані їм права.

Господарський суд зазначає, що будь-яких обмежень у діяльності судів на період карантину встановлено не було, а, отже, суди продовжують здійснювати правосуддя та ухвалювати відповідні процесуальні рішення. За таких обставин суд, враховуючи фактичні обставини справи, вважає за доцільне звернути увагу учасників судового процесу на наявність у них права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції як у приміщенні суду, так і поза межами суду з використанням власних технічних засобів відповідно до ст. 197 ГПК України, у зв`язку з чим, неявка представників сторін у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

А отже, з метою недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог ст. 195 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі належні та допустимі докази, наявні в матеріалах справи.

Також в судовому засіданні, 14.07.2020 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, після виходу з нарадчої кімнаті проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

01.06.2008р. між ТОВ «Вічунай-Україна» (надалі - постачальник) та ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» було укладено договір поставки із відстроченням платежу №59/07, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар, у відповідності з умовами дійсного договору (п.1.1. договору №59/07).

Відповідно до п.4.1. договору №59/07 від 01.06.2008р. оплату кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) по дійсному договору покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації.

Постачальник зобов`язаний не рідше одного разу на місяць надавати покупцеві акт звірки взаєморозрахунків. У разі ненадання акту звірки взаєморозрахунків з боку постачальників протягом шести місяців, заборгованість сторін по виконанню умов цього договору визначається на підставы даних Покупця, при цьому перегляд даних Покупця не допускається.

Згідно з п.8.1. договору №59/07 від 01.06.2008р. дійсний договір укладений на невизначений строк і діє до його закінчення. Після підписання дійсного договору будь-які попередні заяви, переписки та інші угоди по питанням дійсного договору стають недійсними, крім протоколу зустрічей між представниками сторін, які мають юридичну силу, і є невід`ємною частиною договору. До відносин сторін, не врегульованих дійсним договором, застосовується діюче законодавство України.

Сторонами договору №59/07 від 01.06.2008р. підписано та скріплено печатками сторін додаткову угоду №1, в якій зокрема, п.3.5. договору доповнено наступним: Датою поставки товару вважається дата, вказана в товаросупровідних документах, узгоджена з покупцем, а також збігається з фактичним днем поставки.

На виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу товар за видатковими накладними №ОД-0006200 від 21.08.2016р. на суму 4 587,30грн., № ОД-0006203 від 21.08.2016р. на суму 2 010,42грн., №ОД-0006210 від 21.08.2016р. на суму 2 687,22грн., №ОД-0006213 від 21.08.2016р. на суму 684,84грн., №ОД-0006217 від 21.08.2016р. на суму 3 781,44грн., №ОД-0006240 від 21.08.2016р. на суму 3 135,06грн., №ОД-0006241 від 21.08.2016р. на суму 758,16грн., №ОД-0006243 від 21.08.2016р. на суму 1 564,92грн., №ОД-0006245 від 21.08.2016р. на суму 836,58грн., №ОД-0006095 від 21.08.2016р. на суму 3 283,74грн., №ОД-0006096 від 21.08.2016р. на суму 64,44грн., №ОД-0006352 від 24.08.2016р. на суму 6 139,86грн., №ОД-0006353 від 24.08.2016р. на суму 2 137,32грн., №ОД-0006361 від 24.08.2016р. на суму 8 502,66грн., №ОД-0006362 від 24.08.2016р. на суму 1 938,30грн., №ОД-0006377 від 24.08.2016р. на суму 788,28грн., №ОД-0006378 від 24.08.2016р. на суму 369,06грн., №ОД-0006380 від 24.08.2016р. на суму 3 641,34грн., 6381 від 24.08.2016р. на суму 259,68грн., №ОД-0006407 від 24.08.2016р. на суму 3 907,44грн., №ОД-0006409 від 24.08.2016р. на суму 318,90грн., №ОД-0006413 від 24.08.2019р. на суму 1 938,96грн., №ОД-0006415 від 24.08.2016р. на суму 545,22грн., №ОД-0006463 від 24.08.2016р. на суму 3 384,24грн., №ОД-0006465 від 24.08.2016р. на суму 131,04грн., №ОД-0006680 від 25.08.2016р. на суму 141,00грн., №ОД-0006718 від 28.08.2016р. на суму 1 960,80грн., №ОД-0006728 від 28.08.2016р. на суму 714,42грн., №ОД-0006732 від 28.08.2016р. на суму 1 812,00грн., №ОД-0006752 від 28.08.2016р. на суму 2 231,70грн., №ОД-0006791 від 28.08.2016р. на суму 4 081,44грн., №ОД-0006792 від 28.08.2016р. на суму 966,96грн., №ОД-0006858 від 28.08.2016р. на суму 1 651,32грн., №ОД-0006936 від 30.08.2016р. на суму 1 712,46грн., №ОД-0006956 від 31.08.2016р. на суму 2 882,58грн., №ОД-0006957 від 31.08.2016р. на суму 2 329,80грн., №ОД-0007149 від 31.08.2016р. на суму 4 547,40грн., №ОД-0007150 від 31.08.2016р. на суму 1 227,12грн., №ОД-0007189 від 31.08.2016р. на суму 769,44грн., №ОД-0007190 від 31.08.2016р. на суму 1 088,58грн., №ОД-0007215 від 31.08.2019р. на суму 8 357,58грн., №ОД-0007216 від 31.08.2016р. на суму 1 732,86грн., №ОД-0007220 від 31.08.2016р. на суму 2 399,10грн., №ОД-0007222 від 31.08.2016р. на суму 1 537,50грн., №ОД-0007224 від 31.08.2016р. на суму 142,20грн., №ОД-0006937 від 31.08.2016р. на суму 196,08грн., загалом на суму 99 875,76грн.

Крім того, Позивач поставив Відповідачу товар за видатковими накладними №ОД-0007257 від 04.09.2016р. на суму 2 045,40 грн.; № ОД-0007258 від 04.09.2016р. на суму 795,00 грн.; № ОД-0007374 від 04.09.2016р. на суму 1 027,32 грн.; № ОД-0007376 від 04.09.2016р. на суму 1 267,14 грн.; № ОД-0007431 від 04.09.2016р. на суму 2 709,72 грн.; № ОД-0007433 від 04.09.2016р. на суму 1 089,12 грн.; № ОД-0007608 від 07.09.2016р. на суму 1 154,40; № ОД-0007609 від 07.09.2016р. на суму 826,44 грн.; № ОД-0007622 від 07.09.2016р. на суму 3 238,56 грн.; № ОД-0007623 від 07.09.2016р. на суму 469,08 грн.; № ОД-0007734 від 07.09.2016р. на суму 2 557,62 грн.; № ОД-0007735 від 07.09.2016р. на суму 757,74 грн.; № ОД-000778 від 07.09.2016р. на суму 2 883,54 грн.; № ОД-0007788 від 07.09.2016р. на суму 384,90 грн.; № ОД-0007835 від 07.09.2016р. на суму 1 197,60 грн.; № ОД-0007837 від 07.09.2016р. на суму 6 283,08 грн.; № ОД-0008044 від 11.09.2016р. на суму 469,56 грн.; № ОД-0008046 від 11.09.2016р. на суму 1 755,12 грн.; № ОД-0008048 від 11.09.2016р. на суму 894,00 грн.; № ОД-0007970 від 11.09.2016р. на суму 279,90 грн.; № ОД-0007971 від 11.09.2016р. на суму 951,90 грн.; № ОД-0008142 від 14.09.2016р. на суму 2 228,88 грн.; № ОД-0008143 від 14.09.2016р. на суму 1 075,14 грн.; № ОД-0008316 від 14.09.2016р. на суму 3 269,34 грн.; № ОД-0008319 від 14.09.2016р. на суму 509,76 грн.; № ОД-0008321 від 14.09.2016р. на суму 3 685,86 грн.; № ОД-0008323 від 14.09.2016р. на суму 958,20 грн.; № ОД-0008381 від 14.09.2016р. на суму 922,50 грн.; № ОД-0008382 від 14.09.2016р. на суму 4496,52 грн.; № ОД-0008284 від 14.09.2016р. на суму 2 527,98 грн.; № ОД-О008285 від 14.09.2016р. на суму 2 196,66 грн.; № ОД-0008594 від 18.09.2016 на суму 291,84 грн.; № ОД-0008595 від 18.09.2016р. на суму 3 474,18 грн.; № ОД-0008601 від 18.09.2016р. на суму 1 152,66грн.; № ОД-0008602 від 18.09.2016р. на суму 3 489,30 грн.; № ОД-0008630 від 18.09.2016р. на суму 862,98 грн.; № ОД-О008631 від 18.09.2016р. на суму 1 347,30 грн.; № ОД-О008497 від 18.09.2016р. на суму 60,72 грн.; № ОД-ОО08499 від 18.09.2016р. на суму 974,28 грн.; № ОД-0008802 від 21.09,2016р. на суму 1 355,10 грн.; № ОД-0008803 від 21.09.2016р. на суму 564,60 грн.; № ОД-0008850 від 21.09.2016 1р. на суму 412,52 грн.; № ОД-0008851 від 21.09.2016р. на суму 714,00 грн.; № ОД-0008910 від 21.09.2016р. на суму 1 642,50 грн.; № ОД-0008912 від 21.09.2016р. на суму 809,76 грн.; № ОД-0008914 від 21.09.2016р. на суму 3 005,40 грн.; № ОД-0008918 від 21.09.2016р. на суму 1 422,96 грн.; № ОД-0008884 від 22.09.2016р. на суму 2196,72 грн.; № ОД-0008885 від 22.09.2016р. на суму 736,14 грн.; № ОД-0009070 від 25.09.2016 на суму 2 320,68 грн.; № ОД-О009071 від 25.09.2016р. на суму 281,16 грн.; № ОД-О009132 від 25.09.2016р. на суму 500,46 грн.; № ОД-0009133 від 25.09.2016р. на суму 820,98 грн.; № ОД-0009043 від 25.09.2016р. на суму 622,14 грн.; № ОД-0009051 віід 25.09.2016р. на суму 325,20 грн.; № ОД-0009302 від 28.09.2016р. на суму 1 721,40 грн.; № ОД-0009303 від 28.09.2016р. на суму 523,92 грн.; № ОД-0009191 від 28.09.2016р. на суму 1 034,58 грн.; № ОД-0009193 від 28.09.2016р. на суму 557,40 грн.; № ОД-0009334 від 28.09.2016р. на суму 845,40 грн.; № ОД-0009335 від 28.09.2016р. на суму 959,58 грн.; № ОД-0009346 від 28.09.2016р. на суму 1 443,12 грн.; № ОД-0009347 від 28.09.2016р. на суму 469,08 грн.; № ОД-0009172 від 28.09.2016р. на суму 390,90 грн.; № ОД-0009173 від 28.09.2016р. на суму 90,24 грн.; № ОД-0009524 від 02.10.2016 р. на суму 310,80 грн.; № ОД-0009536 від 02.10.2016р. на суму 726,60 грн.; № ОД-0009537 від 02.10.2016р. на суму 472,62 грн.; № ОД-0009461 від 02.10.2016р. на суму 769,80 грн.; № ОД-0009462 від 02.10.2016 р. на суму 455,64 грн.; № ОД-0009594 від 05.10.2016р. на суму 1 344,00 грн.; № ОД-0009595 від 05.10.2016 р. на суму 556,56 грн.; № ОД-0009609 від 05.10.2016 р. на суму 180,72 грн.; № ОД-0009610 від 05.10.2016р. на суму 633,66 грн.; № ОД-0009762 від 05.10.2016р. на суму 1 523,82 грн.; № ОД-0009763 від 05.10.2016р. на суму 310,08 грн.; № ОД-0009764 від 05.10.2016р. на суму 1 615,08 грн.; № ОД-0009766 від 05.10.2016р. на суму 302,76 грн.; № ОД-0009788 від 05.10.2016р. на суму 630,60 грн.; № ОД-0009789 від 05.10.2016 р. на суму 1 383,24 грн.; № ОД-0009806 від 05.10.2016р. на суму 962,88 грн.; № ОД-0009807 від 05.10.2016р. на суму 601,68 грн.; № ОД-0009850 від 09.10.2016р. на суму 1 074,90 грн.; № ОД-0009853 від 09.10.2016р. на суму 521,40 грн.; № ОД-0009858 від 09.10.2016р. на суму 1 395,12 грн.; № ОД-0009859 від 09.10.2016р. на суму 493,68 грн.; № ОД-0010396 від 16.10,2016р. на суму 1 086,48 грн.; № ОД-0010397 від 16.10.2016р. на суму 400,98 грн.; № ОД-0014521 від 21.12.2016р. на суму 997,02 грн.; № ОД-0014522 від 21.12.2016р. на суму 2 594,22 грн.; № ОД-0014534 від 21.12.2016р. на суму 997,02 грн.; № ОД-0014535 від 21.12.2016р. на суму 2 736,12 грн.; № ОД-0000807 від 11.01.2017р. на суму 844,80 грн.; № ОД-0000808 від 11.01.2017 р. на суму 1 088,52 грн.; № ОД-0002565 від 08.02.2017р. на суму 3 454,80 грн.; № ОД-0002566 від 08.02.2017р. на суму1 293,36 грн.

Так, за твердженнями Позивача, станом на день звернення Позивача до суду за період з 21.08.2016р. по 31.08.2016р. Відповідач має заборгованість у розмірі 97 249,59грн. = (99875,76грн. (сума всієї поставки) - 2199,39грн. (часткова оплата зарахована в погашення видаткової накладної №ОД-0006200 від 21.08.2016р.) - 426,78грн. (сума повернення товару). Також, за період з 04.09.2016р. по 08.02.2017р. сума основної заборгованості Відповідача по договору поставки № 59/07 від 01.07.2008 р. становить - 101568,58 гривень (125 086,14 грн. (загальна вартість поставки) - 23 517,56 грн. (повернення товару) = 101 568,58 гривень. на користь Позивача.

За твердженнями Відповідача у останнього відсутній борг, що підтверджує платіжними дорученнями №2911 від 25.08.2016р. на суму 30 000,00грн., №2828 від 22.08.2016р. на суму 50 000,00грн., №3011 від 29.08.2016р. на суму 20 000,00грн., №4261 від 17.10.2016р. на суму 10 000 грн.; №4465 від 24.10.2016р. на суму 10 000 грн.; №4590 від 27.10.2016р. на суму 30 000 грн.; №4800 від 02.11.2016р. на суму 10 000 грн.; №5154 від 14.11.2016р. на суму 10 000 грн.; №26362 від 19.12.2016р. на суму 10 000 грн.; №5957 від 26.12.2016р. на суму 10 000 грн.; №954 від 10.01.2017р. на суму 10 000 грн.; №6606 від 02.02.2017р. на суму 10 000 грн.; №6682 від 03.02.2017р. на суму 10 000 грн.; №1114 від 14.02.2017р. на суму 10 000 грн., як доказ повної оплати поставки товару.

15.05.2017р., між Позивачем та Відповідачем був підписаний Акт звірки розрахунків, яким сторони підтвердили існування заборгованості Відповідача на користь Позивача в розмірі 203 590,51 грн. по договору поставки №59/07 від 01.07.2008р. Разом з тим, 14.02.2020 року було повторно направлено Акт звірки від 13.02.2020р. в адресу Відповідача за період з 01.06.2010р. з урахуванням повернення ТОВ «Вічунай-Україна» товару.

Судом встановлено, що відповідно до актів №4 від 02.01.2015р., №5 від 09.03.2016р., №6 від 01.03.2017р., №7 від 16.03.2018р., №8 від 07.05.2019 «про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду» первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій ТОВ «Вічунай-Україна», зокрема видаткові накладні та накладні на повернення товару за період з 2010-2015р.р., вилучені для утилізації відповідно до норм чинного законодавства та до протоколів засідання ЕПК Державного архіву м. Київ.

Не сплата Відповідачам грошових коштів за поставлений Позивачем товар, стала підставою для звернення до Господарського суду Одеської області за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних, внаслідок чого у ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ виникла заборгованість перед ТОВ «Вічунай-Україна» у розмірі 198 818,17 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною, Відповідачем у встановленому законом порядку не спростована.

Виходячи із обставин встановлених під час розгляду справи, суд доходить до висновку про належне виконання Позивачем своїх зобов`язань перед Відповідачем по договору згідно вищевказаних накладних, що повністю узгоджується з умовами укладеного сторонами договору.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки Позивачем неналежної якості Відповідач був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявний підпис Відповідача на вказаних прийнятих видаткових накладних.

Так, матеріалами справи доведено, що Відповідач в порушення умов договору не сплатив кошти за товар протягом встановленого в договорі строку, що призвело до невиконання грошового зобов`язання і виникнення боргу за поставлений товар на загальну суму 198 818,17 грн. Вказана сума боргу відповідає фактичним обставинам справи та на момент розгляду справи в суді не сплачена.

Позиція ВКФ "Юна-Сервіс", викладена в заявах по суті спору, ґрунтується виключно на тому, що позивач не надав достатньої кількості видаткових накладних на поставлений за Договором товар. Проти змісту та дійсності укладених правочинів, Відповідач не заперечує.

Відповідач не надав суду доказів оплати Позивачу заборгованості за поставлений товар за вищезазначеними видатковими накладними у загальній сумі 198 818,17 грн., оскільки надані Відповідачем платіжні доручення, які мають призначення платежу «оплата за заморозку согл дог №59/07 от 01.07.08.г», свідчать лише про здійснення Відповідачем оплат поставленого Позивачем товару згідно договору №59/07 від 01.07.2008р., які зараховані Позивачем при розрахунку суми боргу за попередні періоди, а не оплату спірних видаткових накладних.

Крім того, щодо наявного в справі акту звірки розрахунків станом на 15.05.2017р., суд зазначає, що акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Таким чином, судом встановлено, що в акті звірки розрахунків від 15.05.2017р. відображена наявність заборгованості в розмірі 203 590,51 грн. станом на 15.05.2017р., вказана заборгованість підтверджена Позивачем належними первинними документами, зокрема видатковими накладними, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою ВКФ «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді ТОВ, тоді як останній платіж був проведений Відповідачем 14.02.2017р. в розмірі 10 000 грн. Отже, станом на 15.05.2017р. сторони, підписавши акт звірки розрахунків, підтвердили існуючу заборгованість в розмірі 203 591,51 грн.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, Відповідачем належними доказами не спростовані, а тому підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно ч.1, ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом Позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 3 842,00 грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок задоволення його вимог за рахунок Відповідача.

Керуючись ст. 2, 13, 76, 86, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми «ЮНА-СЕРВІС» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (65076, м. Одеса, вул. Щорса, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна» (03058, м. Київ, вул. Гарматна, 39-В, ) суму заборгованості у розмірі 198 818 (сто дев`яносто вісім тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 17 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 27 липня 2020 р.

Головуючий суддя О.В. Цісельський

Суддя Н.В. Рога

Суддя С.П. Желєзна