ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 5017/2241/2012

Господарський суд Одеської області у складі судді - Цісельського О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Потребенко О.М.,

представників:

прокуратури: Ейсмонт С.О. - посвідчення

позивача: не з`явився

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: не з`явився

відповідача 3: Кабаков А.В. - керівник

відповідача 4: не з`явився

третьої особи (відповідача): не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Міністерства інфраструктури України (вх.№2-3105/20 від 13.07.2020р.) про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, подану по справі №5017/2241/2012, -

за позовом: Чорноморського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України (буд. 14, проспект Перемоги, м. Київ, 01135, код 37472062)

до відповідачів: 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбункер Сейлінг Тіам" (буд.19, бульвар Лідерсовський, м. Одеса, 65014)

2) Приморська районна адміністрація Одеської міської ради (буд. 134, вул. канатна, м Одеса, 65039)

3) державне підприємство "Чорноморський яхт-клуб" (буд.16/2, пляж "Отрада", Приморський район, м. Одеса, 65026))

4) Виконавчий комітет Одеської міської ради (буд. 1, площа Думська, м. Одеса, 65026)

за участю третьої осіи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) комунальне підприємство "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" (буд. 25, вул. Троїцька, м. Одеса, 65011)

про визнання розпоряджень недійсними та скасування свідоцтва на право власності,

ВСТАНОВИВ:

1. Суть спору: 13.07.2020 від Міністерства інфраструктури України (надалі - Міністерство) надійшла заява про встановлення способу виконання судового рішення (вх. № 2-3105/20).

2. Короткий зміст аргументів учасників справи

2.1. Аргументи Заявника

Заявник, Міністерство інфраструктури України, мотивуючи свою заяву, зазначив наступне.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2012 по справі № 5017/2241/2012 було визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" Виконавчим комітетом ОМР 05.07.2010 на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1.

Проте, як зазначає Заявник, рішення Господарського суду від 19.10.2012 по справі № 5017/2241/2012 станом на теперішній час не виконано на його думку, з огляду на наступне.

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2012 у справі № 5017/2241/2012 в силу вимог частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, яка розташована за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1.

Таким чином, Міністерство зазначає, що за результатами виконання цього судового рішення ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" має бути позбавлене права власності на безпідставно набуте майно.

Однак, як вказує Заявник, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою виникнення права власності ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" є свідоцтво про право власності САН 067143 від 05.07.2010, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Тобто, Міністерство вказує на те, що попри визнання недійсним документа (свідоцтва), на підставі якого зареєстровано право власності ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, яка розташована за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1, таке право до теперішнього часу зареєстровано за вказаним товариством.

Як вказує Заявник, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

При цьому, в якості арґументації своєї правової позиції, Міністерство посилається на практику Європейського Суду з прав людини відповідно до якої право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19.03.1997, н. 40, Reports of JudgmeJVsts a№d Decisio№s 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" п. 40, заява N 6962/02). Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comigersoll S.A. проти Португалії", заява № 35382/97, п. '23, .ECHR.200.0-IV).

Посилаючись на приписи ст. 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Заявник вказує, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Однак, Міністерство зауважує на те, що різниця у формулюванні резолютивної частини рішення як "визнання недійсним свідоцтва" та вимог ч.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на 21.12.2019) щодо "скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав" є перешкодою для внесення до Державного реєстру Прав запису про скасування державної реєстрації права власності ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, яка розташована за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1.

Таким чином, на думку Міністерства, в силу вимог чинного законодавства, виконання судового рішення та поновлення порушених прав Держави в особі Міністерства інфраструктури України є можливим виключно у разі встановлення способу виконання судового рішення вказавши, що це рішення є підставою для скасування реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбункер Сейлінг Тіам" на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, яка розташована за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1.

2.2. Аргументи Відповідача 1

На думку ТОВ "ТРАНСБУНКЕР СЕЙЛІНГ ТІАМ", у поданій заяві Позивач не просить встановити спосіб і порядок виконання рішення, а фактично пред`являє нові позовні вимоги, які не було охоплено в позовній заяві. Зазначене відповідач 1 обґрунтовує наступним.

Відповідно до змісту рішення Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №917/927/17, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є документом, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Таке свідоцтво не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Прокурор, заявляючи позовні вимоги в інтересах Позивача, у позовній заяві не пред`являв вимог про скасування державної реєстрації права власності.

На думку Відповідача 1 відносини з державної реєстрації права власності відноситься до компетенції Державного реєстратора, який не був стороною у справі і до якого не пред`являлося жодних позовних вимог.

Як вказує Відповідач 1, Позивач обґрунтовуючи свою заяву про встановлення порядку виконання судового рішення, посилається на ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно", у якій встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідач 1 вважає, що поняття "визнання недійсним" і "скасування" не є тотожними, а тому вимоги Позивача, викладені у заяві, виходять за межі позовних вимог.

Крім того відповідач 1 зазначає, що саме Позивач визначав позовні вимоги у вигляді "визнання недійсним документів", а суд не має можливості розглядати чи задовольнити позовні вимоги, які не заявлені Позивачем, тому теперішнє посилання Позивача на "різницю у формулюванні резулятивної частини рішення" є підміною юридичних дефініцій та спробою змінити резулятивну частину рішення, яке набрало чинності.

Окрім цього, Відповідач 1 посилаючись на норми ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до якої виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім, зокрема, виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, зазначив, про те, що встановлення способу та порядку виконання рішення, строк виконання якого минув 7 років тому, не ґрунтується на жодній нормі процесуального права.

Також Відповідач 1 звернув увагу на те, що з огляду на правовий зміст поняття "визнання документів не дійсними", такі судові рішення є виконаними з моменту набрання ними законної сили.

З урахуванням наведеного Відповідач 1 вважає, що заява Міністерства інфраструктури України про встановлення порядку виконання судового рішення від 19.10.2012 по справі № 5017/2241/2012 задоволенню не підлягає.

Інші учасники справи своєї письмової позиції суду не надали.

3. Процесуальні питання вирішені судом

13.07.2020 на адресу Господарського суду Одеської області від Міністерства інфраструктури України надійшла заява (вх. № 2-3105/20) про встановлення способу виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2012.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.07.2020 заяву (вх. № 2-3105/20) та додані до неї матеріали були передані на розгляд судді Цісельському О.В.

14.07.2020 ухвалою Господарського суду Одеської області заяву Міністерства інфраструктури України (вх. № 2-3105/20 від 13.07.20) про встановлення способу виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2012 прийнято до розгляду, розгляд заяви призначено на 23.03.2020р. о 11год.20хв., викликано учасників справи в судове засідання.

Відповідно до приписів ч.2 ст.331 ГПК України суд повідомив учасників справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи телефонограмами та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

20.07.2020 через канцелярію до Господарського суду надійшло клопотання Міністерства інфраструктури України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 18974/20 року), оскільки заявник територіально знаходиться в місті Києві, що робить проблематичним явку його представника в Господарський суд Одеської області.

Враховуючи те, що клопотання Міністерства інфраструктури України про участь у судовому засіданні по справі № 5017/2241/2012 в режимі відеоконференції, яке призначене на 22.07.2020, надійшло до суду 20.07.2020, що не відповідає приписам ч. 7 ст. 197 ГПК України відповідно до яких встановлено, що таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання, суд ухвалою від 21.07.2020 у задоволенні клопотання Міністерства інфраструктури України про проведення судового засідання 22.07.2020р. в режимі відеоконференції відмовив.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.07.2020 представник прокуратури підтримав вимоги Міністерства інфраструктури України, викладені у заяві вх. № 2-3105/20 від 13.07.2020, просив їх задовольнити.

Представник відповідача 1 - ТОВ "Трансбункер Сейлін Тіам" в судове засідання не з`явився, проте як вбачається з наданих до суду письмових пояснень (вх. № 19254/20 від 21.07.2020) проти задоволення заяви Позивача заперечував та просив суд розглянути заяву за відсутності його представника.

Представник Відповідача 3 - ДП "Чорноморський яхт-клуб" своєї правової позиції суду не навів, залишив вирішення питання щодо заяви Міністерства інфраструктури України на розгляд суду.

Представник Відповідача 4 - Виконкому ОМР в судовому засіданні заперечив проти заяви про встановлення порядку виконання рішення та просив суд в її задоволенні відмовити. Свої заперечення мотивував тим, що заявлений Міністерством порядок виконання рішення суду за своєю правовою природою є фактично новим позовом щодо скасування запису про право власності, який не був предметом дослідження при розгляді справи № 5017/2241/2012, що суперечить чинному законодавству, оскільки він змінює саму суть рішення суду.

Представник Позивача - Міністерства інфраструктури України, судове засідання не з`явився, хоча Позивач про розгляд заяви був повідомлений належним чином, про що свідчить клопотання Позивача (вх. № 18974/20 вд 20.07.20) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідач 2 - Приморська районна адміністрація ОМР, в судове засідання не з`явився, хоча час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих-код № 063).

Третя особа - КП ОМБТІтаРОН, в судове засідання не з`явилася, хоча час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих-код № 455).

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали заяви Міністерства інфраструктури України (вх.№2-3105/20 від 13.07.2020р.) про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, подану по справі №5017/2241/2012, додані учасниками справи письмові пояснення, вислухавши правову позицію представників, присутніх в судовому засіданні, судом після виходу з нарадчої кімнати була проголошена вступна та резолютивна частина ухвали.

4. Фактичні обставини встановлені судом при розгляді заяви

30.07.2012 Чорноморський транспортний прокурор звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України (надалі -МІУ) з позовною заявою (вх. 3 3371/2012) до товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбункер Сейлінг Тіам" (надалі -ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам"), Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (надалі -Приморська РА), державного підприємства "Чорноморський яхт-клуб" (надалі -ДП "Чорноморський яхт-клуб") за участю третіх осіб на стороні відповідачів -Виконавчого комітету Одеської міської ради (надалі -МВК ОМР) та комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" (надалі -КП ОМБТІтаРОН) в якому просить суд:

визнати недійсним розпорядження Приморської РА № 599 від 30.06.2010 "Про затвердження розрахунку ідеальних часток нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, розташованої за адресою: пляж "Отрада", 16/1";

визнати недійсним розпорядження Приморської РА № 596 від 29.06.2010 "Про присвоєння поштової адреси нежитлової будівлі дитячого спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", траверси 7-9";

визнати недійсним сертифікат відповідності № 15000425, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 28.04.2010р.;

скасувати Свідоцтво про право власності, видане ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" МВК ОМР 05.07.2010р. на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1 та

скасувати Свідоцтво про право власності, видане ДП "Чорноморський яхт-клуб" МВК ОМР 05.07.2010р. на 3/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1.

19.10.2012р. ухвалою Господарського суду Одеської області провадження у справі за позовом Чорноморського транспортного прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України до товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбункер Сейлінг Тіам", Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, державного підприємства "Чорноморський яхт-клуб", Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" про визнання розпоряджень недійсними та скасування свідоцтва про право власності, в частині визнання недійсним розпорядження Приморської адміністрації Одеської міської ради № 596 від 29.06.2010 було припинено.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2012, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2012 та постановою Вищого господарського суду України 28.05.2013, позов Чорноморського транспортного прокурора поданий в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України задоволено, визнано недійсним Розпорядження Приморської РА № 599 від 30.06.2010р. "Про затвердження розрахунку ідеальних часток нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, розташованої за адресою: пляж "Отрада", 16/1", визнано недійсним Свідоцтво про право власності, видане товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбункер Сейлінг Тіам" Виконавчим комітетом Одеської міської ради 05.07.2010 на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1., визнано недійсним Свідоцтво про право власності, видане державному підприємству "Чорноморський яхт-клуб" Виконавчим комітетом Одеської міської ради 05.07.2010р. на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1. Здійснено розподіл судових витрат.

25.12.2012 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2012р. Господарським судом були видані накази щодо стягнення з Приморської районної адміністрації ОМР, Викокому ОМР, ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" та ДП "Чорноморський яхт-клуб" витрат по оплаті судового збору.

16.05.2013 від Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ в Одеській області разом із супровідним листом № 09.1-5836/В-10/385 від 04.04.2013 надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження № 36920976 від 04.04.2013 в частині стягнення судових витрат з Виконкому ОМР у зв`язку із виконанням боржником вимог виконавчого документу у повному обсязі.

03.06.2013 від Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції разом із супровідним листом № 12153 від 20.05.2013 надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження № 37172400 від 20.05.2013 в частині стягнення судових витрат з ДП "Чорноморський яхт-клуб" у зв`язку із виконанням боржником вимог виконавчого документу у повному обсязі.

04.10.2013 від Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції разом із супровідним листом № 26313 від 02.09.2013 надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження № 37082699 від 02.09.2013 в частині стягнення судових витрат з ТОВ "Трансбункер Сейлін Тіам" у зв`язку із фактичним виконанням боржником вимог виконавчого документу у повному обсязі.

27.02.2020 Одеська місцева прокуратура №3 зверталась до Господарського суду Одеської області з заявою (вх.№2-229/20) про встановлення способу і порядку виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2012.

02.03.2020 ухвалою Господарського суду у зв`язку із тим, що відповідно до приписів ст.331 ГПК України, така заява може бути подана лише стягувачем чи виконавцем, у задоволені заяви Одеської місцевої прокуратури №3 було відмовлено.

12.03.2020 Одеська місцева прокуратура №3 знову звернулась зверталась до Господарського суду Одеської області з заявою (вх.№2-276/20) про встановлення способу і порядку виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2012.

23.03.2020 враховуючи те, що заява Одеської місцевої прокуратури №3 подана до Господарського суду Одеської області у порядку ст.331 ГПК України, подана не належною особою, суд своєю ухвалою в її задоволені відмовив. При цьому мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що особою, яка повинна звертатись із такою заявою повинно бути Міністерство інфраструктури України.

13.07.2020 Міністерство інфраструктури України звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою (вх. № 2-3105/20) про встановлення способу виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2012р.

Розглянувши подану заяву про встановлення порядку виконання рішення суду та письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, вислухавши представників учасників справи, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком з загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема, стаття 331 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поряд із цим, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

Суд зазначає, що підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Таким чином, особа, яка подала заяву про зміну способу і порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому частиною другою вищенаведеної норми визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Зазначені положення статті 16 ЦК України кореспондуються з нормами статті 20 Господарського кодексу України.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання рішення, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість такого виконання рішення суду.

Поряд із цим, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

З аналізу норм чинного законодавства під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.

Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 713/1062/17, постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 у справі № 6-1829цс15.

З урахуванням системного тлумачення вищевказаних норм права, встановлення порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинно відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні.

Отже, встановлення способу виконання рішення здійснюється в межах заявлених, розглянутих та задоволених позовних вимог, оскільки прийнята за результатами розгляду заяви ухвала має похідний характер від рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Прокурор, звертаючись до Господарського суду із позовною заявою в інтересах Міністерства інфраструктури України просив суд: 1) визнати недійсним розпорядження Приморської РА № 599 від 30.06.2010р. "Про затвердження розрахунку ідеальних часток нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, розташованої за адресою: пляж Отрада, 16/1"; 2) визнати недійсним розпорядження Приморської РА № 596 від 29.06.2010р. "Про присвоєння поштової адреси нежитлової будівлі дитячого спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", траверси 7-9"; 3) визнати недійсним сертифікат відповідності № 15000425, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 28.04.2010р.; 4) скасувати Свідоцтво про право власності, видане ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" МВК ОМР 05.07.2010р. на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1 та 5) скасувати Свідоцтво про право власності, видане ДП "Чорноморський яхт-клуб" МВК ОМР 05.07.2010р. на 3/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1.

Зазначені позовні вимоги були обґрунтовані та підтверджені Прокурором та Позивачем певними доказами, які саме й були предметом дослідження у справі № 5017/2241/2012.

Таким чином, Прокурор, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначив предмет та підстави позову, з урахуванням яких судом і прийнято рішення у справі.

Як встановлено ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до приписів ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини";

10) рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Згідно з приписами ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 4) в інших передбачених законом випадках.

Отже, проаналізувавши позовні вимоги прокурора, які були задоволені судом в ході розгляду справи № 5017/2241/2012 суд дійшов висновку, що в силу вищезазначених приписів Закону України "Про виконавче провадження" задоволені позовні вимоги не передбачали їх примусового виконання, окрім стягнення з Відповідачів до Державного бюджету України витрат на оплату судового збору.

Судом встановлено, що Прокурором позовні вимоги щодо скасування запису про реєстрацію за ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" права власності на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, який розташований за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1 в процесі розгляду справи № 5017/2241/2012, як спосіб захисту порушеного права Міністерства інфраструктури України не заявлялися і предметом дослідження у справі не були.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до ст. 26 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на час набрання рішенням по справі законної сили) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи вищевикладене, задоволення заяви Міністерства інфраструктури України про встановлення способу виконання судового рішення вказавши, що це рішення є підставою для скасування реєстрації права власності товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбункер Сейлінг Тіам" на 97/100 частин нежитлової будівлі спортивно-навчального центру, яка розташована за адресою: м. Одеса, пляж "Отрада", 16/1 фактично змінить рішення суду по суті та приведе до того, що суд самостійно змінить спосіб захисту, передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України та обраний Прокурором при подачі позовної заяви у 2012.

Також, суд вважає за важливе звернути увагу на те, що п.2 ст. 26 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на час набрання рішенням законної сили) записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Отже, після набрання рішенням Господарського суду від 19.10.2012 по справі № 5017/2241/2012 законної сили, а саме - 13.12.2012, Позивач, відповідно до вищенаведених приписів п.2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на час набрання рішенням законної сили) повинен був звернутись особисто або через уповноважену особу до державного реєстратора з приводу вирішення питання щодо скасування наявного у Державному реєстрі запису про право власності ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам". А у випадку відмови державного реєстратора здійснити відповідні реєстраційні дії, пов`язані із внесенням запису про припинення права власності ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам" у зв`язку із скасуванням Свідоцтва про право власності, яке стало підставою для реєстрації такого права, звернутись до суду для захисту своїх порушених прав як власника спірного майна із позовною вимогою про скасування такого запису.

З огляду на зазначене, суд вважає, що спосіб порядку виконання судового рішення, про який просить Міністерство у своїй заяві, за своєю суттю є фактично новою позовною вимогою щодо скасування запису про реєстрацію права власності ТОВ "Трансбункер Сейлінг Тіам", що унеможливлює задоволення заяви Міністерства інфраструктури України в силу приписів процесуального закону.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Міністерства інфраструктури України (вх.№2-3105/20 від 13.07.2020р.) про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, подану по справі №5017/2241/2012.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 234, 235, 331 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволені заяви Міністерства інфраструктури України (вх.№2-3105/20 від 13.07.2020р.) про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, подану по справі №5017/2241/2012 - відмовити.

Ухвала Господарського суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 27.07.2020р.

Суддя О.В. Цісельський