ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2020 р. Справа№ 04/5026/693/2012

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Копитової О.С.

Михальської Ю.Б.

за участюсекретаря судового засідання Ковган О.І.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 28.07.2020
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс»
на ухвалуГосподарського суду Черкаської області від 17.03.2020
у справі№04/5026/693/2012
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Дельта ЛТД»
провизнання його банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» про заміну кредитора ПАТ «Ерсте банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким замінити кредитора ПАТ «Ерсте банк» на його правонаступника, а саме апелянта.

Згідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пантелієнко В.О., Поляков Б.М., Верховець А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 вищевказаною колегією суддів задоволено заяву про самовідвід від розгляду справи судді Полякова Б.М.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий судя: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М., Верховець А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 у справі №04/5026/693/2012, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2020 колегією суддів задоволено заяву про самовідвід від розгляду справи №04/5026/693/2012 на підставі частини 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України та матеріали справи №04/5026/693/2012 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020, справу №04/5026/693/2012 передано на розгляд колегії суддів у складі: Грек Б.М.- головуючий суддя, судді: Остапенко О.М., Копитова О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 справу №04/5026/693/2012 за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Централ фінанс» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 прийнято до провадження у складі: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Остапенка О.М., Копитової О.С.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2020 розгляд справи відкладено до 14.07.2020, зобов`язано представника скаржника надати суду документи, які відсутні в матеріалах тому справи, що перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 року розгляд справи №04/5026/693/2012 відкладено на 28.07.2020. Зобов`язано Господарський суд Черкаської області скерувати усі матеріали справи №04/5026/693/2012 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з відпусткою судді Остапенка О.М., відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.07.2020 для розгляду справи №04/5026/693/2012 визначено колегію суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Копитова О.С., МихальськаЮ.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 прийнято справу №04/5026/693/2012 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., судді: Копитової О.С., Михальської Ю.Б. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28.07.2020.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду, втім, в судове засідання з`явився лише представник особи, що подала апеляційну скаргу.

Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а часткова неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

1. Короткий зміст обставин справи.

1.1. Постановою Господарського суду Черкаської області від 17.05.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта ЛТД» (далі - Боржник) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

1.2. Ухвалою суду від 11.04.2013 визнані вимоги ПАТ "Ерсте Банк" (далі - Банк) і включені до реєстру вимог кредиторів у сумі 3 517 245, 65 грн., з яких: 3 357 411, 87 грн. боргу, що підлягає до задоволення у четверту чергу, 158 760, 78 грн. неустойки, що підлягає до задоволення у шосту чергу, та 1 073 грн. судового збору - у першу чергу.

1.3. Вимоги Банку до Боржника виникли на підставі договору поруки №010-05/1030/5 від 18.08.2008, укладеного між Банком та Боржником. Вказаний договір поруки забезпечує зобов`язання ПАТ «Еталон» за Генеральною кредитною угодою №010-05/1047 від 18.08.2008 та укладеними в її рамках кредитними договорами: №011-05/1048 від 18.08.2008 року, №012-05/1049 від 18.08.2008 року, №012-05/1050 від 18.08.2008 року та №012-05/1051 від 18.08.2008 року.

1.3. Банк було перетворено (перейменовано) у ПАТ «Фідокомбанк» (далі - Банк-2).

1.4. 01.03.2016 від ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (далі - Товариство) була подана заява кредитора про заміну кредитора у зв`язку з відступленням права вимоги, в якій просить замінити кредитора - Банк - новим кредитором - Товариством.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26.08.2016 року у справі №04/5026/693/2012, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016, було задоволено заяву Товариства та замінено Банк правонаступником - Товариством.

1.5. Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 було задоволено касаційну скаргу Боржника. Скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 та ухвалу господарського суду Черкаської області від 26.08.2016. Справу в частині розгляду заяви Товариства передано на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Вищим господарським судом України вказано на те, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки наступним доводам скаржника: запис про припинення Банку-2 було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 05.08.2014, а договір про надання фінансових послуг факторингу укладено 27.12.2013, тобто до моменту, коли ПАТ «Фідобанк» (далі - Банк-3) міг стати правонаступником Банку-2; в матеріалах справи відсутній та заявником не надавався акт приймання-передачі права вимоги до Боржника, який зазначений у договорі про надання фінансових послуг факторингу як Додаток №2, тобто судами не досліджувались первинні документи на підтвердження переходу права вимоги від Банку-3 до Товариства; в силу новації зобов`язання, пов`язаним із укладанням та затвердженням мирової угоди у справі №05/5026/1035/2012 про банкрутство основного боржника - ПАТ «Еталон», зобов`язання Боржника по договору поруки перед Банком та його правонаступниками припинились з 10.07.2014 на підставі ст. ст. 559, 604 Цивільного кодексу України.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанції, вказав, що з`ясування таких обставин має значення при розгляді заяви Товариства про заміну кредитора у даній справі.

1.6. Ухвалою господарського суду Черкаської області від 07.02.2017 було залишено без розгляду заяву Товариства.

Залишаючи без розгляду заяву Товариства суд зазначив, що заявник не подав необхідних первинних документів, які підтверджували право вимоги, документів, що засвідчують перехід права вимоги та суму відступлених вимог, передавальний акт від 30.10.2013; письмових пояснень обставин укладання договору про надання фінансових послуг факторингу від 27.12.2013, які в тому числі й були витребувані ухвалами суду від 16.01.2017 та 24.01.2017. Тобто, перехід права вимоги до Товариства, як до нового кредитора в межах даної справи, не доведено, а процесуальне правонаступництво в рамках справи не проведено.

1.7. 29.11.2019 між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» (далі - Фінансова компанія) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого вказані вище права вимоги до Боржника перейшли до Фінансової компанії.

1.8. Від Фінансової компанії надійшла заява про заміну кредитора - Банк на його правонаступника - Фінансову компанію.

У судовому засіданні представник заявника заяву Фінансової компанії від 24.12.2019 про заміну сторони (кредитора) підтримав, просив задовольнити.

За твердженням заявника, 29.11.2019 Фінансова компанія набула права кредитора щодо Боржника, які раніше належали Банку у даній справі.

Представник ліквідатора просив відмовити у задоволенні заяви Фінансової компанії від 24.12.2019 року за необґрунтованістю.

2. Зміст та обґрунтування оскарженої ухвали господарського суду.

2.1. Місцевий господарський суд зазначив, що усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 11.04.2013 були визнані грошові вимоги Банку, втім, в подальшому, заміна вказаного кредитора у справі №04/5026/693/2012 про банкрутство Боржника на правонаступника Банку не проводилась.

2.2. Разом з тим, місцевий господарський суд звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази переходу права вимоги від Банку до Товариства, а відтак, відсутнє підтвердження тих обставин, що Товариство могло відступити станом на 29.11.2019 року право вимоги до Боржника на користь Фінансвоої компанії.

2.3. Місцевий господарський суд зазначив, що Товариство не скористалось до цього часу правом повторного звернення до суду із заявою про заміну кредитора з урахуванням висновків суду сформованих в ухвалі від 07.02.2017 та вказівок наданих Вищим господарським судом України, а також наданням належних та допустимих доказів правонаступництва. Таким чином, Товариство не вступило у справу №04/5026/693/2012 в якості процесуального правонаступника Банку, й судом встановлено не подання всіх необхідних документів для встановлення факту переходу прав від первісного кредитора до нового. Отже, обставини переходу права вимоги від Банку до Товариства не доведені.

2.4. В заяві від 24.12.2019 Товариство просить замінити кредитора - Банк на його правонаступника у справі - Товариство.

Місцевий господарський суд звернув увагу на те, що до заяви було додано в обґрунтування заміни кредитора, копії наступних документів: договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.11.2019; Додатку №1: Розрахунку заборгованості ПАТ «Еталон», що відчужуються згідно умов цього Договору станом на 29.11.2019; акту приймання-передачі документації від 29.11.2019.

Водночас, як договір від 29.11.2019 року купівлі-продажу права вимоги, так і додаток №1, й акт приймання-передачі укладені між Товариством та Фінансовою компанією. Тобто, первісним кредитором по договору виступило Товариство, а не Банк.

2.5. Місцевий господарський суд дійшов висновків, що факт як матеріального так і процесуального правонаступництва прав Банку на користь Товариства, з яким й укладався договір від 29.11.2019 року купівлі-продажу права вимоги не доведений. Отже, Товариство не є правонаступником Банку.

Суд, зокрема, зазначив, що належних, допустимих та достатніх доказів того, що Товариство набуло прав, які первісно належали Банку, а отже й мало правомочності на відступлення права вимоги, яке первісно належало Банку, матеріали справи №04/5026/693/2012 не містять.

2.6. Суд зауважив, що у даній справі не було проведено жодної заміни кредитора після визнання Банку кредитором у справі, а отже факти переходу такого права вимоги до кінцевого набувача не досліджувались та залишаються не встановленими.

У зв`язку із цим, суд не знайшов підстав для заміни кредитора у справі - Банку на заявника - Товариство.

2.7. Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи статті 108 Цивільного кодексу України, частина 1статті 84 Закону України «Про акціонерні товариства», статті 43, частини 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновків про наявність правових підстав для відмови у задоволені заяви про заміну кредитора - Банку - на його правонаступника - Товариство.

3. Зміст та обґрунтування апеляційної скарги.

3.1. В своїй апеляційній скарзі Фінансова компанія просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 та замінити кредитора - Банк - на Товариство.

3.2. Фінансова компанія зазначає, що вимоги Банку, визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, перейшли до Банку-2 внаслідок перетворення Банку у Банк-2. Після цього ці вимоги перейшли до Банку-3 внаслідок приєднання до нього Банку-2, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні докази.

3.3. Перехід цих вимог до Товариства відбувся на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу від 27.12.2013, а врешті ці вимоги перейшли до Фінансової компанії на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 29.11.2019.

3.4. Крім того, факт правонаступництва від Банку до Товариства встановлені судом при розгляді інших справ, і, відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не потребує повторного доказування.

3.5. Місцевим господарським судом не було виконано вказівки, що містяться в постанові Вищого господарського суду України від 14.12.2016 стосовно дослідження обставин переходу від Банку до Банку-2, а в подальшому - до Банку-3 прав вимоги, а також надання оцінки переходу цих прав від Банку до Товариства.

3.6. Договір факторингу від 27.12.2013 є чинним з моменту його укладення та до цього часу недійсним не визнавався. Крім того, Банк-3 жодним чином не заперечував проти того, що вимога до Боржника в даний час належить Фінансовій компанії.

3.7. Сам лише факт укладання мирової угоди не є підставою для припинення зобов`язань, оскільки зобов`язання боржника будуть припиненими лише після виконання останнім в повному обсязі умов мирової угоди перед кредитором.

3.8. Мирова угода в справі про банкрутство ПАТ «Еталон» на даний час не виконана, вимоги Банку за основним договором не погашені, що підтверджено довідкою основного боржника - ПАТ «Еталон». Отже, зобов`язання Боржника за договором поруки також не припинилися та продовжують існувати.

3.9. Пунктом 3.1 договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта фактору у дату відступлення (дата надходження повної суми фінансування) після чого фактор одержує право вимоги. В матеріалах справи містяться належні докази сплати повної суми фінансування. Крім цього факт повної оплати підтвердив представник Банку-3 в судовому засіданні. Таким чином, наявність чи відсутність акту приймання-передачі прав вимоги не впливає на факт переходу права вимоги від Банку-3 до Товариства.

3.10. З врахуванням приписів частини 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України та частини 1 статті 43 Кодексу України з процедур банкрутства заміна кредитора в справі є обов`язком, а не правом суду.

4. Зміст та обґрунтування відзиву Боржника на апеляційну скаргу.

4.1. Для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи-правонаступника.

4.2. Відсутні докази переходу права вимоги до Боржника, яке належить Банку до Фінансової компанії, а відтак й відсутнє підтвердження наявності факту правонаступництва.

4.3. Оскільки доказів переходу права вимоги від Банку до Товариства не подано, договір від 29.11.2019 купівлі-продажу права вимоги є неукладеним, а відтак не створює жодних правових наслідків та не підтверджує факту правонаступництва.

4.4. Зобов`язання Боржника по договору поруки перед Банком та його правонаступниками припинились з 10.07.2014 (згідно умов мирової угоди).

4.5. На момент укладання договору факторингу не існувало у сторін предмету договору, оскільки у Банку-3 було відсутнє право вимоги, яке він відступив, а отже такий договір вважається неукладеним.

4.6. Обов`язок доказування правонаступництва покладається саме на сторін, а не на суд.

4.7. Зважаючи на викладене, Боржник, посилаючись на приписи статей 104, 107, 559, 604 Цивільного кодексу України, статей 26, 27, 29 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини 6 статті 80 Закону України «Про акціонерні товариства», статей 33, 37 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», статті 35, частин 5 статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункту 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання реорганізації банків та розгляду справ у спорах, що виникають у виконанні господарських договорів» від 13.05.2013 №01-06/796/2013, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 - без змін.

В своїх письмових поясненнях, відповіді на відзив та запереченні проти відповіді на відзив сторони підтвердили свою правову позицію та доводи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї.

5. Норми права, що застосовувались при розгляді апеляційної скарги.

5.1. Частина 1 статті 80 Цивільного кодексу України.

1. Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

5.2. Частина 1 статті 104 Цивільного кодексу України.

1. Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

5.3. Стаття 203 Цивільного кодексу України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частина перша статті 203 в редакції Закону № 2756-VI від 02.12.2010\

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

5.4. Стаття 204 Цивільного кодексу України. Презумпція правомірності правочину

1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

5.5. Стаття 59 Господарського кодексу України.

Припинення суб`єкта господарювання

1. Припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

5.6. Частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

5.7. Стаття 52 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальне правонаступництво.

1. У разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

2. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

3. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

5.8. Стаття 43 Кодексу України з процедур банкрутства.

Правонаступництво.

1. У разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.

2. Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

5.9. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

6.1. Відповідно до частини 1 статті 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону (стаття 59 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відтак, перехід прав від Банку-2 до Банку-3 цілком ґрунтується на наведених вище приписах закону.

6.2. З системного аналізу обґрунтування ухвали місцевого господарського суду вбачається, що факт як матеріального так і процесуального правонаступництва прав Банку на користь Товариства, з яким й укладався договір від 29.11.2019 року купівлі-продажу права вимоги не доведений, оскільки факти переходу такого права вимоги до кінцевого набувача не досліджувались та залишаються не встановленими. Разом з тим, вказані доводи жодним чином не впливають на питання чинності укладених правочинів з передачі прав вимоги від Банку до Фінансової компанії включно, зокрема договору від 29.11.2019 року купівлі-продажу права вимоги, в силу проголошеної статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину.

6.3. Для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі (у тому числі на стадії виконання судового рішення) необхідною умовою є наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.01.2020 у справі №904/11903/16).

6.4. На підтвердження переходу прав вимоги Фінансовою компанією разом з клопотанням від 31.01.2020 про приєднання доказів надавались, та зазначалось про наявність в матеріалах справи відповідних письмових доказів, котрим місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки.

Такими доказами, (в копіях), зокрема, є:

1. Відповідь НБУ від 10.01.2020 №20-0006/1007 (том 10 а.с. 22)

2. Лист уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Банку-3 від 15.01.2020 (том 10 а.с. 24)

3. Протокол позачергових загальних зборів Банку від 29.04.2013 (том 10 а.с. 25-28)

4. Протокол загальних зборів акціонерів Банку-3 від 30.10.2013 (том 10 а.с. 29-32)

5. Передавальний акт від 30.10.2013 (том 10 а.с. 33-36)

6. Договір фінансових послуг факторингу від 27.12.2013 (том 6 а.с. 77-81)

7. Договір купівлі-продажу прав вимоги від 29.11.2019 з додатком (том 10 а.с. 2-4)

8. Акт прийому-передачі документації (том 10 а.с. 5)

9. Платіжне доручення №72 від 29.11.2019 (том 10 а.с. 23)

10. Виписка про зарахування коштів на рахунок Товариства (том 10 а.с. 85).

Апеляційний господарський суд, за результатами дослідження та оцінки вказаних доказів, дійшов висновків про те, що вони в своїй сукупності підтверджують доводи Фінансової компанії, викладені в апеляційній скарзі.

6.5. Відповідно до статті 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

6.6. Відповідно до статті 43 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі вибуття чи заміни кредитора у справі про банкрутство господарський суд за заявою правонаступника або іншого учасника (учасників) справи здійснює заміну такої сторони її правонаступником на будь-якій стадії провадження у справі.

Усі дії, вчинені у справі про банкрутство до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

6.7. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 204 цього Кодексу правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У разі коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність із передбачених законом підстав, такий правочин згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що є неукладеним.

Проголошена статтею 204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності правочину може бути спростована лише за позовом про визнання його недійсним з установлених законом підстав.

6.8. Зважаючи на викладене, місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для заміни кредитора у справі з Банку на Фінансову компанію.

Апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що аналізуючи питання обсягу доводів скаржника та висвітлення питань, щодо яких ці доводи наведено, в оскарженому судовому рішенні, в аспекті вичерпності висновків суду, цілком законними і обґрунтованими будуть висновки про те, що правова позиція скаржника забезпечена вичерпним обґрунтуванням по всім істотним питанням, що виникли як у матеріально-правовому так і у процесуальному сенсах, та спростовує висновки місцевого господарського суду, викладені в оскарженій ухвалі.

За таких підстав, апеляційний господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, не погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для відмови в задоволені заяви Фінансової компанії, та визнає доводи скаржника більш вірогідними аніж доводи Боржника, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд приходить до висновків про наявність правових підстав для скасування ухвали місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про здійснення заміни кредитора з Банку на Фінансову компанію.

Північний апеляційний господарський суд виходить із того, що у своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом попередньої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було дотримано.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ фінанс» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 17.03.2020 у справі №04/5026/693/2012 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким здійснити заміну кредитора - Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» на його правонаступника у справі, а саме - на Товариство з обмеженою відповідальністю «»Фінансова компанія «Централ фінанс».

Справу направити до Господарського суду Черкаської області для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді О.С. Копитова

Ю.Б. Михальська