ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2020 року м.Дніпро Справа № 904/348/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від ТОВ "Запорізький ливарно-механічний завод": Благодір Роман Вячеславович, довіреність №83-1 від 02.01.2020 р., адвокат;

представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 року (повний текст складено 05.06.2020 року) у справі № 904/348/20 (суддя Ліпинський О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький ливарно-механічний завод", м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 7 628 997,48 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 року у справі № 904/348/20 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький ливарно-механічний завод" (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд.72, ) основну заборгованість у розмірі 6 036 677,43 грн., пеню у розмірі 1 184 907,28 грн., три проценти річних у розмірі 190 748,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 216 664,27 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 114 434,96 грн.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу виливниць і допоміжного обладнання (залізничним транспортом) №5393056/1/16/1/1434/2016 від 28.07.2016 року в частині оплати отриманого від позивача обладнання, правом позивача стягнути інфляційні втрати та 3% річних відповідно до положень ст. 625 Цивільного кодексу України, пеню - відповідно до п.6.2.1. договору.

Суд спростував доводи відповідача щодо ненадання позивачем передбачених п.4.5 договору документів - паспортів, сертифікатів якості, рахунків-фактур та зазначив, що відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з вимогою про надання документів, передбачених договором, зі встановленням строку для їх передання, та не скористався своїм правом повернення позивачу отриманого обладнання, як то передбачено ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає на неналежну оцінку судом доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що в зв`язку з неналежним виконанням позивачем обов`язку надання передбачених договором документів, в т.ч. щодо надання рахунків-фактур, у відповідача не настав строк оплати спірного товару.

Також апелянт зазначає, що в порушення ст. 236 Господарського процесуального кодексу України суд не надав оцінку аргументам відповідача щодо підписання первинних документів неуповноваженою особою позивача.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 року у справі № 904/348/20. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький ливарно-механічний завод" в повному обсязі та стягнути судові витрати з позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав апеляційну скаргу ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" необґрунтованою, зазначені твердження скаржника безпідставними. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

28.07.2020 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано тим, що представник ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" Корсун С.О. з 29.07.2020 року по 07.08.2020 року перебуває у відпустці, а інші представники відсутні на підприємстві.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки коло представників юридичної особи є необмеженим.

Окрім того, правова позиція відповідача викладена письмово в доводах апеляційної скарги.

Враховуючи положення ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги та за наявними у справі доказами, які були предметом дослідження суду першої інстанції, в судовому засіданні якого 26.05.2020 року приймав участь представник відповідача Корсун С.В.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький ливарно-механічний завод" (далі - постачальник, позивач) та Приватним акціонерного товариства "Євраз Дніпровський металургійний завод", найменування якого змінено на Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод", (далі - покупець, відповідач) укладено договір №5393056/1/16/1/1434/2016 купівлі-продажу виливниць і допоміжного обладнання (залізничним транспортом) від 28.07.2016 року з врахуванням протоколу розбіжностей погодженого сторонами від 16.08.2016 року (а.с.10-25).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується виготовити і поставити, а покупець оплатити і прийняти обладнання (партію обладнання), найменування, кількість, ціна, термін виготовлення і постачання якого вказується в специфікаціях (оформлених щомісяця), що є невід`ємною частиною цього договору.

Під партією обладнання в термінах цього договору розуміється кількість обладнання, об`єднаного однією залізничною накладною або одним рахунком-фактурою постачальника - виливниці глуходонні тип 7.4, та виливниці наскрізні тип 7.0 (далі - обладнання) (п. 1.2 договору).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що розрахунок за фактично відвантажене/поставлене за цим договором обладнання з урахуванням транспортних витрат покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати відвантаження, зазначеної в залізничній накладної.

Перерахування коштів за цим договором покупець здійснює за банківськими реквізитами, вказаними постачальником в рахунку-фактурі.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника. (пункт 5.2 договору).

Сторонами до зазначеного договору укладено ряд додаткових угод:

- додаткову угоду №1 від 14.09.2017 року, якою внесено зміни до пункту 1.1 договору та викладеного його в наступній редакції: "Постачальник зобов`язується виготовити і поставити, а покупець оплатити і прийняти обладнання (партію обладнання), найменування, кількість, ціна, термін виготовлення і постачання якого вказується в специфікаціях (оформлених щомісяця), що є невід`ємною частиною цього договору. При зазначені обладнання в специфікаціях (додатках) обов`язково указується код УКТ ЗЕД" (а.с.26-27);

- додаткову угоду №2 від 06.12.2017 року, якою внесено зміни до п. 9.2 договору, шляхом викладення його в наступній редакції: "Цей договір набуває чинності з 01.08.2016 року і діє до 31.12.2018 рок." (а.с.28);

- додаткову угоду №3 від 02.05.2018 року, якою змінено найменування покупця на Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" (а.с.29);

- додаткову угоду №4а від 18.10.2018 року, якою внесено зміни до п.11.11 договору. Вказаний пункт викладено в наступній редакції:

« Постачальник має право використовувати факсимільне відображення підписів своїх уповноважених посадовців (факсиміле) при подальшому підписанні за даною угодою первинного документу рахунку-фактури, пов`язаного з виконанням цього договору. При цьому документ, підписаний з використанням факсиміле, має юридичну силу.

Нанесення факсиміле на паперовий носій (первинний документ) може здійснюватися за допомогою механічних засобів (штампів) або за допомогою електронних засобів.

Покупець підтверджує, що при підписанні цього договору був ознайомлений зі зразком відповідного аналогу власноручного підпису уповноваженої особи, факсиміле якої використовуватиметься при підписанні первинного документу "рахунок-фактура", пов`язаного з виконанням цього договору».

В рамках даного договору сторонами підписано специфікації №29 від 23.10.2018 року, №30 від 01.11.2018 року, за змістом яких погоджено поставку наступного обладнання: виливниці тип 7.4.М глуходонні з модифікатором та виливниці тип 7.0 У наскрізні з модифікатором (а.с.31-32).

Сторонами також підписано специфікацію №32 від 01.12.2018 року - згідно якої погоджено поставку товару - виливниці тип 7.0 У наскрізні з модифікатором без обрубки (а.с.33).

На виконання умов вказаного договору позивачем поставлено на адресу відповідача обладнання на загальну суму 6 707 977,43 грн., що підтверджується доданими у справу залізничними накладними та рахунками-фактурами:

- №104445 від 27.12.2018 року на суму 1 127 048,87 грн.;

- №104476 від 28.12.2018 року на суму 1 127 067,61 грн.;

- №100007 від 30.12.2018 року на суму 1 127 067,61 грн.;

- №104400 від 21.12.2018 року на суму 1 141 118,50 грн.;

- №100009 від 31.12.2018 року на суму 1 132 478,17 грн.;

- №100008 від 31.12.2018 року на суму 1 053 196,67 грн. (а.с.40-45).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого обладнання на суму 671 300,00 грн. Заборгованість на час розгляду справи складає 6 036 677,43 грн. і вказана сума відповідачем не заперечується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав вірну оцінку запереченням відповідача про відсутність у нього підстав для оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріали справи містять докази направлення позивачем відповідачу наступних рахунків-фактур:

- №104445 від 27.12.2018 року на суму 1 127 048,87 грн., який частково відповідачем оплачено;

- №104476 від 28.12.2018 року на суму 1 127 067,61 грн., №100007 від 30.12. 2018 року на суму 1 127 067,61 грн., №100009 від 31.12.2018 року на суму 1 132 478,17 грн., №100008 від 31.12.2018 року на суму 1 053 196,67 грн., №104400 від 21.12. 2018 року на суму 1 141 118,50 грн., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа.

Таким чином, позивач належним чином виконав умови п. 4.5 договору №5393056/1/16/1/1434/2016 від 28.07.2016 року.

Як зазначено вище, відповідно до п. 5.1 договору розрахунок за фактично відвантажене/поставлене за цим договором обладнання з урахування транспортних витрат покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати відвантаження, зазначеної в залізничній накладній.

Отже, є безпідставні твердження скаржника про те, що строк оплати отриманого ним обладнання не настав, оскільки умовами п. 5.1 договору передбачається обов`язок відповідача перерахувати грошові кошти в обумовлений термін саме з дати відвантаження обладнання, а не від дати надіслання чи отримання рахунків-фактури.

Згідно з ч.2 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Частиною 1 ст. 688 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Встановлено і скаржником не спростовано, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з вимогами щодо відсутності та/або не отримання рахунків-фактури, паспортів і сертифікатів якості на поставлене обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач у апеляційній скарзі не наводить докази, того, що рахунки- фактури у нього відсутні і він звертався до позивача з відповідною вимогою про їх надання. Дана обставина досліджена судом першої інстанції належним чином.

Також слід звернути увагу, що позивач направив відповідачу претензію

№2007278 від 08.10.2019 року щодо сплати заборгованості (а.с. 52-57).

За результатами розгляду претензії відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем за обладнання, поставлене відповідно до специфікацій №№29-32 до договору №5393056/1/16/1/1434/2016 від 28.07.2016 на загальну суму 11 044 507,29 грн., що підтверджується відповіддю на претензію №4644 від 24.10.2019 року (а.с.59).

Зазначеним відповідач підтвердив отримання від позивача всіх рахунків-фактури. паспортів та сертифікатів якості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Приватне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний завод" є боржником, що прострочив виконання зобов`язання, чим порушив норми матеріального права, а саме ст. ст. 526, 530, 610, 612, 692 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів також зауважує на помилковість доводів відповідача, що рахунки-фактури є первинними документами відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 року №88, зареєстровано Міністерством юстиції України 05.06.1995 року за №168/04, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Таким чином, рахунки-фактури за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа (оскільки ними не фіксується будь-яка операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а мають лише інформаційний характер.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірно висновку, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора згідно зі ст. 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунку-фактури у відповідача не звільняє останнього від обов`язку оплати за поставлений товар та не виключають відповідальність боржника за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності зі ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував. Скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 року у справі № 904/348/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 03.08.2020 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков