номер провадження справи 28/65/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.08.2020 Справа № 908/1304/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової О.В. розглянув у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (вул. Сталеварів, 14, м.Запоріжжя, 69035, ідентифікаційний код 00130926)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" (вул. Каховська, 26, м. Запоріжжя, 69096, ідентифікаційний код 42093239)

про визнання недійсною окремої частини правочину

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжяелектропостачання" про визнання недійсним п. 6.5 договору електропостачальника про надання послуг з розподілу №14 від 01.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 01.01.2019 позивач є оператором системи розподілу на території Запорізької області та надає послугу з розподілу електричної енергії відповідачу, який є електропостачальником та надає універсальні послуги на території Запорізької області побутовим та малим непобутовим споживачам. Між позивачем та відповідачем укладено договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 №14. Позивач вважає, що на момент укладення цього правочину редакція пункту 6.5 правочину суперечила імперативним вимогам матеріального права, а саме: п. 56 ч. 1 ст. 1, п. 6 ст. 46, ч. 1 ст. 47 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 2.1 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії. затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, п. 2.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 13.11.2018 №312. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператору системи розподілу забороняється здійснювати діяльність з виробництва та/або передачі, та/або постачання електричної енергії. Пунктом 6 статті 46 даного Закону передбачено, що оператор системи розподілу не має права здійснювати діяльність з купівлі-продажу електричної енергії на ринку електричної енергії, крім купівлі-продажу для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами та врегулювання небалансів електричної енергії. Виходячи з цього, на думку позивача, позивачу як оператору системи розподілу заборонено здійснення діяльності з постачання електричної енергії. Позивач з 01.01.2019 не має ліцензії на здійснення діяльності з постачання, продажу електричної енергії та не займається таким видом діяльності. Позивач купує електричну енергію виключно для покриття технологічних витрат та для забезпечення власних потреб. Натомість згідно з п. 30 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» відповідач як енергопостачальник здійснює продаж електричної енергії за договором споживачу. На думку позивача, невідповідність пункту 6.5 договору наведеним нормам законодавства полягає в тому, що на оператора системи розподілу фактично покладаються функції електропостачальника, виконання яких останньому заборонено законом. Позивач вказує, що пунктами 13.4, 13.5 примірного договору про постачання електричної енергії споживачу, який є додатком 5 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 13.11.2018 №312 (далі - Правила), передбачено вичерпний перелік підстав припинення дії договору, серед яких відсутня така підстава як продовження використання електричної енергії після дати, зазначеної у вимозі електропостачальника про відключення. З урахуванням цього, на думку позивача, всі обсяги електричної енергії, використані споживачем після дати, зазначеної у вимозі про відключення, споживаються виключно на підставі чинного договору про постачання електричної енергії споживачу, укладеного між електропостачальником та споживачем. На думку позивача, спірний пункт 6.5 договору суперечить моделі правовідносин між учасниками ринку електричної енергії, визначеної законодавством про ринок електроенергії. Окрім цього, позивач вказує, що відповідно до п. п. 2.2, 3.2, 3.4 спірного договору відповідач здійснює оплату послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії розподіл забезпечує постачальник. Згідно з п. 4.2 договору постачальник зобов`язується виконувати умови договору та здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії в повному обсязі. Проте відповідно до положень спірного пункту 6.5 договору обсяги електричної енергії, використані споживачем постачальника після дати, зазначеної у вимозі про відключення, покладаються на втрати оператора системи. Таким чином, на думку позивача, спірний пункт 6.5 договору не спростовує обов`язки відповідача, визначені пунктами 2.2, 3.2, 3.4 договору, здійснити оплату обсягів електричної енергії за всією сукупністю його споживачів, у тому числі після дати, зазначеної у вимозі про відключення. Натомість виходячи з умов пунктів 2.1, 4.1, 6.2, 7.1, 13.1 типового договору про постачання електричної енергії не передбачено підстав припинення або зупинення дії зазначеного договору у зв`язку з відсутністю факту відключення, визначеного Правилами. На думку позивача, споживання електричної енергії споживачем після дати, зазначеної у вимозі постачальника про відключення, може відбуватися виключно на підставі договору про постачання електричної енергії електропостачальником. Крім того, позивач вважає, що правова природа обсягів електричної енергії, що використовується споживачем після дати, зазначеної постачальником, як втрати оператора системи (спірний пункт 6.5 договору) суперечить п. 1.1.2 Правил, оскільки поняття втрат електричної енергії не є тотожним поняттю електрична енергія як різновид товару. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним спірний пункт 6.5 договору.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 203, 215, 598, 599, 601, 602 Цивільного кодексу України, ст. ст. 202, 203 Господарського кодексу України.

Згідно з Витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2020 справу № 908/1304/20 передано на розгляд судді Федорової О.В.

Підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження судом не встановлено. У зв`язку з цим суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Суд залишив клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження без задоволення та дійшов висновку про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1304/20; присвоєно справі номер провадження 28/65/20; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання; встановлено відповідачу строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для надання заперечень на відповідь на відзив з доказами направлення заперечень позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 01.07.2020.

Позивач та відповідач отримали копію ухвали суду 03.06.2020, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

18.06.2020 відповідач надав відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зазначає, що абзацами 1, 6 пп. 11.5.12 розділу ХІ Кодексу систем розподілу встановлено, що електропостачальник має право звернутися до ОСР щодо припинення електроживлення споживача електричної енергії, з яким електропостачальником укладено договір про постачання електричної енергії. ОСР повідомляє електропостачальника про припинення електроживлення споживача електричної енергії після здійснення необхідних технічних заходів або про відсутність технічної можливості припинення електроспоживання споживача електричної енергії у разі її виявлення. Але, як вказує відповідач, наслідки продовження споживання електричної енергії споживачем у випадку відсутності технічної можливості припинення електроживлення споживача електричної енергії законодавством не визначені. Відповідач зазначає, що єдиним документом, що регулює покладання втрат електричної енергії та визначає особу, на яку вони покладаються, є спірний пункт 6.5 договору, до умов якого приєднався відповідач. Умови даного договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ (п.п. 1.1, 1.2 договору). Відповідач вважає, що даний пункт договору не порушує права відповідача, його наявність або відсутність у договорі не змінює суті правовідносин сторін з розподілу електричної енергії. Також відповідач посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 10.4 договору електропостачальника про надання послуг з розподілу від 01.01.2019 №14 визначено, що розбіжності з технічних питань під час виконання умов цього договору регулюються органами Держенергонагляду. Відповідач вважає, що втрати електричної енергії, про які зазначено в договорі, та спірні питання щодо втрат відносяться до технічних питань, але будь-яке вирішення спірного питання не виносилося на розгляд органів Держенергонагляду. На підставі викладеного відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Відзив прийнято судом до розгляду.

Позивач 23.06.2020 надав відповідь на відзив, згідно з якою вважає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими. Зауважив, що спірний пункт 6.5 договору порушує права позивача та суперечить імперативним нормам вимогам, встановленим нормами матеріального права, а саме: п. 56 ч. 1 ст. 1, п. 6 ст. 46, ч. 1 ст. 47 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 2.1 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, п. 2.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 13.11.2018 №312. Посилається на те, що на практиці систематично виникають ситуації, коли споживачами ігноруються законні вимоги позивача щодо припинення власного споживання електричної енергії та здійснюється недопуск працівників позивача для здійснення заходів з відключення струмоприймачів, що унеможливлює припинення електроспоживання зазначених споживачів у спосіб, визначений чинним законодавством України. Таким чином, обсяг електричної енергії, який неправомірно продовжує споживатися споживачем, є використаним виключно на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, та не може вважатися втратами оператора системи розподілу, оскільки оператору системи розподілу заборонено здійснювати купівлю-продаж зазначеного обсягу електричної енергії. Позивач лише забезпечує його розподіл до точки розподілу електричної енергії споживачу. Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України та ч. 11 ст. 651 Цивільного кодексу України, оскільки даними нормами регулюється порядок внесення змін до договору та його розірвання, а не порядок визнання договору недійсним, що є предметом розгляду суду в даній справі. Щодо посилань відповідача на те, що розбіжності з технічних питань вирішуються органами Держенергонагляду позивач зауважив, що розбіжності з технічних питань - це розбіжності, пов`язані з умовами договору технічного змісту, що характеризуються особливостями технологічного процесу виконання договору. Натомість предметом спору є невідповідність п. 6.5 договору нормам законодавства, що не належить до технічних питань, які підлягають розгляду Держенергонаглядом.

Відповідь на відзив прийнята судом до розгляду.

01.07.2020 відповідач надав заперечення, в яких зауважив, що згідно з п. 7.4 ПРРЕЕ у разі відсутності технічної можливості виконання умови одночасного забезпечення збереження необхідних рівнів надійності і якості електропостачання інших споживачів та субспоживачів (унаслідок застосування відповідної схеми електропостачання) споживач, електропостачання якого має бути обмежене або припинене, зобов`язаний надати доступ до власних електроустановок уповноваженим представникам оператора системи для вибіркового відключення струмоприймачів з наступним пломбуванням пристроїв їх підключення. У зв`язку з цим, на думку відповідача, всі обсяги електричної енергії, використані споживачем після дати, зазначеної у вимозі про відключення, споживаються, зокрема, але не виключно, у зв`язку з неправомірною поведінкою споживача. Крім того, зауважив, що відповідно до умов п. 10.1 укладеного між сторонами договору зміни до цього договору вносяться шляхом розміщення їх тексту на офіційному веб-сайті ОСР та набирають чинності з дати, зазначеної у таких змінах. Тобто, як зазначив відповідач, договором передбачено право ОСР вносити до нього зміни та механізм таких змін, проте на час подання цих заперечень будь-яка інформація, текст змін до договору на офіційному веб-сайті позивача відсутні.

Заперечення прийняті судом до розгляду.

01.07.2020 позивач додатково надав письмові пояснення, у яких наголосив на тому, що обсяг електричної енергії, який неправомірно споживається споживачем не може вважатися втратами оператора системи розподілу, оскільки оператору системи розподілу заборонено здійснювати купівлю-продаж зазначеного обсягу електричної енергії.

Письмові пояснення позивача прийняті судом до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність заслухати пояснення представників сторін щодо суті спору в судовому засіданні. У зв`язку з цим суд на підставі ч. 6 ст. 250 ГПК України ухвалив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінити засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити справу до розгляду в підготовчому засіданні з викликом представників сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 250 ГПК України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 234, 250 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Розгляд справи №908/1304/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

2. Замінити засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

3. Підготовче засідання призначити на 31.08.2020 о/об 11 год. 30 хв. Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Запорізької області за адресою: 69001, місто Запоріжжя, вулиця Гетьманська, 4, корпус 1, зал № 220.

4. Сторонам забезпечити явку в підготовче судове засідання представників сторін.

5. Явка представників сторін у підготовче судове засідання обов`язкова (представникам мати при собі документи, що підтверджують повноваження представника відповідно до вимог ст. 60 ГПК України).

Відповідно до ст. ст. 235, 255 ГПК України ухвала суду набрала законної сили 03.08.2020 та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя О.В.Федорова