ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2020 р. Cправа № 902/950/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна", смтЧабани Києво-Святошинського району Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Південь", м.Вінниця

про стягнення 1282919,56 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу

учасники процесу:

представник позивача: Мостовий О.В., діє на підставі довіреності.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 12.11.2019 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" про стягнення на його користь з товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Південь" заборгованості у розмірі 1282919,56 грн, що складається з: 860179,60 грн - суми основного боргу, 289190,07 грн - суми пені, 91020,76 грн - 11% річних, 42529,13 грн - суми інфляційних втрат. Вказана заборгованість нарахована з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу сільськогосподарської техніки №ТMU-118Т-18 в частині здійснення обумовлених платежів за отриманий товар.

Ухвалою суду від 18.11.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/950/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

20.02.2020 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи для судового розгляду по суті.

За клопотанням позивача розгляд даної справи по суті неодноразово відкладався. Востаннє, ухвалою суду від 07.07.2020 розгляд справи відкладено на 23.07.2020.

На визначену судом дату (23.07.2020) з`явився представник позивача. Натомість відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про місце, дату та час його проведення останній повідомлений належним чином, що підтверджується, з-поміж іншого, наявною в матеріалах справи телефонограмаю.

Вказаний вид повідомлення узгоджується із приписами ч. 6 ст. 120 ГПК України відповідно до яких суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України.

Водночас слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, під час судового засідання, 23.07.2020, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Під час судового засідання, 23.07.2020, судом було оголошено про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті позовних вимог та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12.04.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" (далі по тексту також - Продавець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Солар Південь" (далі по тексту також - Покупець, відповідач) укладено Договір №TMU-118T-18 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки (далі по тексту також - Договір).

Згідно до предмета Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця сільськогосподарську техніку (далі по тексту також - Товар) згідно з умовами оплати які викладені в п.2.3.

Відповідно до п. 1.2.Договору Специфікація на Товар наведена в Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору.

Товар постачається на умовах DDP (Інкотермс 2010), адреса: смт Чуднів, Житомирська обл., після 51% оплати Товару на розрахунковий рахунок Продавця (п. 1.3 Договору).

Ціна Товару (сума Договору) вказана в п.2.2 цього Договору. Сторони встановлюють ціну Товару в гривнях, а також встановлюють грошовий еквівалент в іноземній валюті - USD (надалі еквівалент), який визначено по курсу продажу долара США на Українській міжбанківській валютній біржі (далі - УМВБ "межбанк, "курс продажи") на момент закриття торгів на день, який передує дню підписання цього Договору. Загальна сума Договору складається з суми всіх платежів, здійснених Покупцем на підставі виставлених Продавцем рахунків згідно Договору (п.2.1 Договору).

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що на момент підписання цього Договору загальна вартість Товару становить 1 762 900,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 293 816,67 грн.

Грошовий еквівалент загальної вартості ТОВАРУ в іноземній валюті становить 68 000,00 доларів США, який визначено по курсу продажу долара США на Українській міжбанківській валютній біржі (далі - УМВБ "межбанк, "курс продажи") на момент закриття торгів на день, який передує дню підписання цього Договору і становить 25,925 гривень за один долар США.

Згідно до п. 2.3 Договору сторони узгодили, що протягом терміну дії Договору, грошові зобов`язання Покупця існують і підлягають сплаті в гривнях в наступному порядку:

2.3.1 Платіж в розмірі 528 870,00 грн, в т.ч. ПДВ 20%, здійснюється Покупцем до 13.04.2018.

Грошовий еквівалент в іноземній валюті становить 20 400,00 доларів США, який визначено по курсу продажу долара США на Українській міжбанківській валютній біржі (далі - УМВБ "межбанк, "курс продажи") на момент закриття торгів на день, який передує дню підписання цього Договору і становить 25,925 гривень за один долар США.

2.3.2. Платіж в розмірі 370 209,00 грн, в т.ч. ПДВ 20%, здійснюється Покупцем до 15.07.2018.

Грошовий еквівалент в іноземній валюті становить 14 280,00 доларів США, який визначено по курсу продажу долара США на Українській міжбанківській валютній біржі (далі - УМВБ "межбанк, "курс продажи") на момент закриття торгів на день, який передує дню підписання цього Договору і становить 25,925 грн за один долар США.

2.3.3. Платіж в розмірі 423 096,00 грн, в т.ч. ПДВ 20%, здійснюється Покупцем до 30.10.2018.

Грошовий еквівалент в іноземній валюті становить 16 320,00 доларів США, який визначено по курсу продажу долара США на Українській міжбанківській валютній біржі (далі - УМВБ "межбанк, "курс продажи") на момент закриття торгів на день, який передує дню підписання цього Договору і становить 25,925 грн за один долар США.

2.3.4. Платіж в розмірі 440 725,00 грн, в т.ч. ПДВ 20%, здійснюється Покупцем до 30.11.2018.

Грошовий еквівалент в іноземній валюті становить 17 000,00 доларів США, який визначено по курсу продажу долара США на Українській міжбанківській валютній біржі (далі - УМВБ "межбанк, "курс продажи") на момент закриття торгів на день, який передує дню підписання цього Договору і становить 25,925 грн за один долар США.

Відповідно до п.2.4 Договору Покупець зобов`язаний здійснити оплату за цим Договором на підставі рахунків Продавця, які ним виписані з урахуванням п. 2.3. Договору таким чином, що сума у гривнях, що підлягає сплаті Покупцем на виконання ним зобов`язань за пунктом 2.3., визначається шляхом множення зазначеного в цьому пункті грошового еквіваленту в іноземній валюті, на відповідний курс продажу долару США на УМВБ (що вказаний у графі "межбанк, "курс продажи") на момент закриття торгів, на день, який передує дню фактичного здійснення платежу Покупцем, при цьому, підписання додаткових угод та надсилання повідомлень Покупцю не вимагається.

Продавець не пізніше ніж за добу, додатково, у довільній формі, повідомляє Покупця щодо необхідності здійснення чергового платежу в іноземній валюті.

Згідно до п.4.1 Договору Приймання ТОВАРУ по кількості та якості проводиться Покупцем в день його отримання від Продавця, Покупець зобов`язаний перевірити комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження Товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити Продавцю. При відсутності такої заяви Товар вважається прийнятим Покупцем.

При передачі Товару обов`язково складається Акт приймання-передачі, в якому вказується стан Товару на момент передачі (п. 4.4 Договору).

Права та обов`язки сторін цього Договору виникають в момент його підписання та припиняються належним виконанням сторонами всіх його умов, а також в інших випадках, передбачених законом (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п.7.1 Договору у випадку прострочення терміну оплати, встановленого умовами цього Договору Покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення з моменту виникнення заборгованості за весь строк прострочення сплати заборгованості та суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції протягом 10 календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги Продавцем.

Керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України Сторони домовилися, що у разі прострочення термінів оплати (у т.ч. кожного з платежів), встановлених умовами цього Договору Покупець сплачує Продавцю 11 % річних від простроченої суми протягом 10 календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги Продавцем (п.7.2 Договору).

Керуючись статтею 259 ЦКУ сторони домовились, що позовна давність по стягненню неустойки (штрафу, пені), відсотків (п.7.2 Договору), у взаєморозрахунках між Продавцем та Покупцем, встановлюється тривалістю п 'ять років (п. 7.3 Договору).

На виконання умов Договору та Специфікації позивач передав, а покупець прийняв сільськогосподарську техніку на суму 1 775 204,60 грн, що підтверджується видатковою накладною № 6802 від 23.04.2018 та Актом приймання-передачі техніки № 1 від 23.04.2018 (а.с. 33-34).

В свою чергу відповідач за отриману техніку розрахувався частково, в розмірі 902 720,40 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача (а.с. 36).

Таким чином, враховуючи узгоджений сторонами в п.2.3 Договору порядок та розмір оплати грошового зобов`язання, не оплаченою залишилася техніка на суму 860 179,60 грн у зв`язку із чим, 02.08.2019 позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу № 1461 від 01.08.2019 про виконання зобов`язань за Договором купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 12.04.2018.

Вказана вимога залишилася відповідачем без реагування, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

З огляду на викладене суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази повної оплати відповідачем вартості отриманої техніки згідно видаткової накладної № 6802 від 23.04.2018 суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості в розмірі 860 179,60 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судом також розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 289 190,07 грн пені, 91 020,76 грн 11 % річних та 42 529,13 грн інфляційних втрат у зв`язку із чим, слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалось раніше, сторони в пунктах 7.1, 7.2 Договору визначили міру відповідальності за прострочення обумовлених умовами Договору платежів, а саме: сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення з моменту виникнення заборгованості за весь строк прострочення сплати заборгованості, суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 11 % річних від простроченої суми . При цьому строк позовної давності щодо стягнення таких санкцій, відповідно до положень ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до п`яти років.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язань визначених умовами Договору в частині сплати вартості отриманої техніки, вимоги позивача щодо стягнення пені, 11 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

При цьому вирішуючи питання щодо визначених позивачем періодів нарахування пені (з 01.12.2018 по 01.11.2019) слід зазначити, що в додаткових поясненнях від 19.02.2020 позивач наполягає, що ніяких протиріч між змістом п.7.1 Договору та положеннями чинного законодавства України немає, а проведений розрахунок заявленої до стягнення пені є правильним та обґрунтованим. Окрім того, останній зазначає, що положення п.7.1 Договору щодо строку нарахування пені "за весь строк прострочення сплати заборгованості" встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч.6 ст. 232 ГК України. Мотивуючи свою позицію позивач посилається на наступні судові рішення Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду:

1. Постанова від 27.06.2018 у справі № 910/1614/17 - "Пунктом 9.2 договору сторонами погоджено, що за несвоєчасне погашення заборгованості за овердрафтом (з урахування випадків, передбачених п. п. 3.1.3, 3.2.2 договору, коли протягом відповідного строку на прострочену заборгованість за овердрафтом замість пені нараховуються збільшені проценти згідно із п. 4.5 договору), несвоєчасну сплату процентів та/або комісій за договором, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Таким чином, позивачем та відповідачем погоджено в договорі умови про те, що пеня сплачується протягом відповідного прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З огляду на викладене, твердження скаржника про те, що договором визначено строк виконання зобов`язання за кредитним договором саме: 21.03.2014, а тому нарахування позивачем пені за період з 27.05.2015 по 25.01.2017 є необґрунтованим, колегія судді вважає безпідставним та не приймає до уваги".

2. Постанова від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17 - "у пункті 6.11 Договору-2 визначено, що відповідно до вимог статті 232 ГК України сторони погоджують, що нарахування штрафних санкцій, передбачених цим розділом, не обмежується 6-місячним строком, а нараховується і сплачується за увесь час прострочення виконання зобов`язання".

3. Постанова від 04.10.2018 у справі № 912/1433/16 - "за п. 7.1. договору, сторонами визначена відповідальність за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених Договором, у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості, за методом "факт/360" (метод "факт/360" передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України".

Надаючи оцінку вказаному обґрунтуванню суд враховує наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 4 і 6 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

В зазначених вище справах умови укладених між сторонами договорів містили або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати - справа № 912/1433/16) або інший строк (не обмежується 6-місячним строком - справа 904/6455/17).

Поряд з тим, у даній справі (№902/950/18) пункт 7.1. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати.

Таким чином, посилання скаржника на практику Верховного Суду не приймається, оскільки умови договорів у справах, що переглядалися, відрізняються від умов Договору, який укладено між сторонами цього спору.

При цьому суд зауважує, що вказана позиція суду відповідає позиції Вищого господарського суду у складі Верховного Суду викладеній в постанові від 15.11.2019 по справі № 904/1148/19.

З огляду на зазначене, суд також не приймає до уваги зміст постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 910/1614/17. При цьому слід зауважити, що при вирішенні спору суди у подібних правовідносинах застосовують позицію Верховного Суду, викладену в постанові з більш пізньою датою.

Отже, умову, передбачену у пункті 7.1. Договору №TMU-118T-18 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 12.04.2018, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що обґрунтованим є нарахування пені відносно платежу визначеного п. 2.3.3 Договору в розмірі 419454,6 грн (враховуючи часткову оплату) за період з 31.10.2018 по 31.04.2019 та відносно платежу передбаченого п. 2.3.4 Договору в розмірі 440725,00 грн за період з 01.12.2018 по 01.06.2019.

При цьому визначений позивачем період нарахування 11% річних та інфляційних втрат узгоджується з умовами Договору та наведеними вище положеннями законодавства.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені, 11 % річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" судом встановлено, що розмір пені становить 154338,59 грн. При цьому при розрахунку 11% річних судом не виявлено арифметичних помилок. Щодо інфляційних втрат слід зазначити, що сума визначена позивачем не перевищує суму визначену судом.

Враховуючи вказані обставини, вимоги позивач про стягнення штрафних та компенсаційних нарахувань підлягають частковому задоволенню, а саме відносно пені в розмірі 154338,59 грн, 11% річних в розмірі 91020,76 грн та інфляційних втрат в розмірі 42529,13 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву чи докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення нарахування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Південь" (вул.Київська, 14, оф.411, м.Вінниця, 21009, ідентифікаційний код 41891722) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" (вул.Машинобудівників, 1, смтЧабани, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08162, ідентифікаційний код 38379774) 860179,60 грн - заборгованості, 154338,59 грн -пені, 91020,76 грн - 11% річних, 42529,13 грн - інфляційних втрат, 17221,02 грн - відшкодування судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 134851,48 грн пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 31 липня 2020 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Машинобудівників, 1, смтЧабани, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08162); 3,4 - відповідачу (вул.Київська, 14, оф.411, м.Вінниця, 21009 та Хмельницьке шосе, буд.82, офіс 538, м.Вінниця, 21000)