ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

29 липня 2020 року Справа № 915/2505/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.

за участі секретаря Говоріної А.Е.

прокурора Григорян Е.Р.,

представника відповідача-1 ? Білоуса Ю.Ю., ордер від 01.07.2020 серії КС № 477596;

представника відповідача-2 ? Лайтаренка О.В., ордер від 22.06.2020 серії АІ № 1026347;

від позивача представник не з?явився;

розглянувши у підготовчому засіданні справу № 915/2505/19

за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області,

вул. Івана Виговського, 18, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213;

в інтересах держави

в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

просп. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034;

до відповідачів:

1) Кривоозерської селищної ради,

вул. 1 Травня, 15, смт. Криве Озеро, Миколаївської області, 55104;

2) товариства з обмеженою відповідальністю "КОДИМА ЕНЕРДЖИ",

вул. Желябова, 2а, м. Київ, 03057;

вул. Лейпцизька, 3-А, секція "Г", 2-й поверх, м. Київ, 01015;

про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, визнання недійсними договорів оренди землі, скасування запису про реєстрацію права власності та повернення земельних ділянок

В С Т А Н О В И В:

Керівником Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - Управління) пред?явлено позов до Кривоозерської селищної ради та товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" з такими вимогами:

"1. Визнати незаконним та скасувати пункт 16 рішення Кривоозерської селищної ради №7 від 18.10.2017 про надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієнтованою площею 14 га, розташованої біля автодороги "Криве Озеро - Балта" (ліва сторона) для розміщення об?єкту альтернативної енергетики (розміщення сонячної електростанції).

2. Визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення селищної ради №8 від 02.02.2018 про затвердження ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надання товариству в оренду строком на 49 років земельної ділянки з кадастровим номером :05:056:0006 площею 14 га, розташованої біля автодороги "Криве Озеро - Балта" (ліва сторона).

3. Визнати незаконним та скасувати пункт 14 рішення селищної ради №11 від 15.05.2018 про надання дозволу ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" на складання проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки орієтовною площею 8 га, розташованої біля автодороги "Криве Озеро - Балта" (ліва сторона) для розміщення об?єкту альтеративної енергетики (розміщення сонячної електростанції).

4. Визнати незаконним та скасувати пункт 7 рішення селищної ради №10 від 10.08.2018 про затвердження ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та надання товариству в оренду строком на 49 років земельної ділянки з кадастровим номером :05:056:0007 площею 8 га, розташованої біля автодороги "Криве Озеро - Балта" (ліва сторона).

5. Визнати недійсним договір оренди землі від 01.03.2018, укладений між Кривоозерською селищною радою та ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ", на підставі якого передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :05:056:0006 площею 14 га.

6. Визнати недійсним договір оренди землі від 15.02.2019, укладений між Кривоозерською селищною радою та ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ", на підставі якого передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :05:056:0007 площею 8 га.

7. Скасувати у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №32421646 від 15.07.2019 про реєстрацію за ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" права власності на фотогальванічну електростанцію ФЕС "КОДИМА", розташовану Кривоозерському районі Миколаївської області.

8. Зобов?язати товариство з обмеженою відповідальністю "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" (код ЄРДПОУ 41377761) повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельні ділянки площами: 14 га з кадастровим номером :05:056:0006, нормативна грошова оцінка якої становить 11644291,66 грн., та 8 га з кадастровим номером :05:056:0007, нормативна грошова оцінка якої становить 6653158,40 грн., розташовані з лівої сторони біля автодороги "Криве Озеро - Балта" в межах Кривоозерського району Миколаївської області у придатному для використанні стані, шляхом знесення об?єкту нерухомості - фотогальванічної електростанції ФЕС "КОДИМА", яка складається з адміністративно-побутової будівлі виробничого типу (літ. "А1"), КТП №1 2500/35/0,6 кВ (літ. "Б1"), КТП №22500/35/0,6 кВ (літ. "В1"), КТП №3 2500/35/0,6 кВ (літ. "Г1"), КТП №4 2500/35/0,6 кВ (літ. "Д1"), фотоелектричних модулів (Resine RSM72-6-330P) №1, мережі 0,6 кВ №2, мережі 35 кВ №3, інвертора №4, шафи збору потужності постійного струму №5, мережі 0,4 кВ №6, проїзду та майданчика з доменного шлаку "І", стовпів освітлення "ІІ", огорожі (літ. "n1") по вул. Кобзаря, 6А у смт Криве Озеро, Кривоозерського району Миколаївської області.

9. Стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь прокуратури Миколаївської області (р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172)) сплачений судовий збір за подачу позову".

Позов мотивований, зокрема, тим, що:

1) спірні пункти рішень прийняті Кривоозерською селищною радою з перевищенням наданого законодавством обсягу повноважень, так як спірні земельні ділянки не відносяться до земель комунальної власності територіальної громади смт. Криве Озеро, і відповідач-1, згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, не мав права на розпорядження цими землями; натомість, право розпоряджатися спірними ділянками належить ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області;

2) спірні пункти рішень прийняті та подальша забудова спірних ділянок здійснена з порушеннями містобудівного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

3) з урахуванням викладеного, укладення договорів оренди спірних ділянок також відбулося з порушенням ч. 1 ст. 122 ЗК України, а тому ці договори підлягають визнанню недійсними, а земельні ділянки ? поверненню у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

За такими вимогами ухвалою від 08.01.2020 відкрито провадження в даній справі.

Від Управління, належним чином повідомленого про час та місце проведення засідання, представник не з?явився.

Відповідачами подані суду клопотання про залишення позову в даній справі без розгляду.

1. Так, від ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" надійшло клопотання від 02.04.2020 № 0204/2 про залишення позову в даній справі без розгляду в порядку п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, мотивоване тим, що у прокурора відсутні підстави для звернення до суду з позовом у даній справі з огляду на такі обставини:

1) спірні земельні ділянки є комунальною власністю Кривоозерської селищної ради, а тому остання, приймаючи оскаржувані рішення про надання дозволу на складання проектів землеустрою, затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок в оренду відповідачу ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ", а також укладаючи в подальшому на підставі оскаржуваних рішень відповідні договори оренди земельних ділянок, діяла в межах повноважень, наданих законодавством як власнику земельних ділянок ? об?єктів комунальної власності.

Товариство також звертає увагу на те, що Кабінет Міністрів України, яким здійснюється управління об?єктами державної власності, до яких відноситься і земля, шляхом прийняття розпорядження від 31.01.2018 № 60 фактично розпорядився землями сільськогосподарського призначення державної власності, зобов?язавши Держгеокадастр передати їх у комунальну власність.

На думку відповідача-2, викладені обставини, а також те, що прокурором не надано суду жодних належних та допустимих доказів належності спірних земельних ділянок до державної власності, свідчить про неможливість в даному випадку порушення інтересів держави, а відтак і про відсутність правової підстави для представництва інтересів держави прокурором.

2) з доданих до позовної заяви документів не вбачається дотримання прокурором обов?язкової процедури, передбаченої абзацом 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої прокурор зобов?язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб?єкта владних повноважень.

Відповідач-2 указує, що лист заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області від 27.12.2019 за № 35/4-2664 вих-19, адресований Головному управлінню Миколаївської області, яким повідомлено, що прокуратурою прийнято рішення про пред?явлення даного позову, ? не може свідчити про виконання прокурором вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки докази надсилання та/або вручення зазначеного повідомлення Управлінню ? відсутні.

2. Від Кривоозерської селищної ради надійшли заперечення від 02.03.2020 проти участі у справі органу прокуратури в якості позивача, в яких також викладене клопотання про залишення позову в даній справі без розгляду в порядку ч. 2 ст. 185 ГПК України ? у зв?язку з тим, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва в якості позивача інтересів держави, фактично орган прокуратури позиціонований як альтернативний суб?єкт звернення до суду, який замінив собою належного суб?єкта владних повноважень, чим порушено і що суперечить приписам ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 131-1 Конституції України.

Відповідач-1 виклав позицію про те, що повноваження на представництво інтересів держави в суді у відповідності до приписів ст. 28 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" має районна державна адміністрація смт. Криве Озеро, Миколаївської області, і саме цей орган міг бути позивачем у справі в разі наявності і належного обґрунтування та підтвердження органом прокуратури підстав для здійснення представництва інтересів держави.

Кривоозерська селищна рада також зазначає, що серед доказів у матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження звернення та попереднього повідомлення прокурором місцевої державної адміністрації у смт. Криве Озеро, Миколаївської області про намір звернутися до суду з позовом, і прокуратурою не доведено що місцевою державною адміністрацією у смт. Криве Озеро Миколаївської області не здійснюється або здійснюється неналежним чином захист інтересів держави.

Крім того, Кривоозерською селищною радою подано суду клопотання від 10.07.2020 № 100/04-09 про долучення доказу для розгляду заперечення від 02.03.2020 проти участі у справі органу прокуратури в якості позивача; до указаного клопотання додано відповідь Кривоозерської районної державної адміністрації на запит адвоката відповідача-1 від 08.07.2020, в якій зазначено, що орган прокуратури з підстав виконання вимог статті 131-1 Конституції України і статті 23 Закону України "Про прокуратуру" до Кривоозерської РДА з повідомленням про прийняття рішення про пред?явлення позову в даній справі не звертався.

Кривоозерською селищною радою також заявлено клопотання від 29.07.2020 про залишення позову в даній справі без розгляду в порядку п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України ? у зв?язку з неодноразовими неявками представника Управління, належним чином повідомленого про час та місце проведення засідань, у засідання суду в даній справі без пояснення причин таких неявок та без подання суду заяви про розгляд справи за відсутності представника Управління. На останніх доводах у засідання також наполягав представник відповідача-2.

3. Від прокурора до суду надійшли заперечення від 16.04.2020 та від 20.07.2020 на клопотання відповідачів про залишення позову в даній справі без розгляду, в яких прокурор зазначає про наявність, на його думку, в даному випадку достатніх правових підстав для представництва інтересів держави в особі Управління, так як, зокрема:

- спірні земельні ділянки належать до державної власності, при цьому відсутній факт волевиявлення держави на зміну розпорядника спірних земель;

- органом, який на даний час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області та, відповідно, спірними землями, є Управління;

- прокурором належним чином виконано вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, направлено Управлінню повідомлення про намір звернутися до суду з позовом у даній справі, що підтверджується реєстром відправки кореспонденції від 28.12.2019 № 35/4-2664 вих-19.

Крім того, у засіданні прокурором викладено позицію щодо відсутності підстав для залишення позову в даній справі без розгляду в порядку п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України ? так як у даному випадку саме прокурор від представляє позивача, як орган, який неналежним чином здійснює свої повноваження.

Вислухавши позиції учасників засідання щодо клопотань відповідачів про залишення позову в даній справі без розгляду, дослідивши щодо цих клопотань матеріали справи, суд приходить до такого.

Твердження відповідачів про наявність підстав для залишення даного позову без розгляду в порядку п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України судом відхиляються з огляду на таке.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України).

У даному випадку позов пред?явлено прокурором в інтересах держави в особі Управління саме з посиланням на неналежне здійснення повноважень Управлінням. Таким чином, у даному випадку інтереси позивача представляє прокурор. Ураховуючи викладене, та що прокуратурою належним чином забезпечено явки представника в засідання у даній справі, підстав для залишення без розгляду з наведених відповідачами підстав немає.

Щодо інших тверджень відповідачів суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов?язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме її доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Указана стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб?єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов?язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб?єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб?єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов?язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об?єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб?єкта владних повноважень ? це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов??язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб?єкта владних повноважень, були об?єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов?язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов?язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов?язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов?язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з?ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб?єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб?єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із ч. 4 ст. 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Прокурором у позовній заяві обґрунтовано підстави для звернення до суду з позовом у даній справі в інтересах держави в особі Управління тим, що в даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, оскільки незаконне на думку прокурора розпорядження землями державної власності неповноважним на те органом, надання цих земель у користування з порушенням вимог містобудівного законодавства у межах зони запроектованих зелених насаджень порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню дотримання єдиного порядку набуття та реалізації прав на землю, а також охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Крім того, незаконне перейняття Кривоозерською селищною радою на себе прав власника спірних земель спричинило їх фактичне вибуття із розпорядження держави та позбавило ГУ Держгеокадастру у області правомочностей розпоряджатись ними та отримувати від такого розпорядження прибуток.

Прокурор зазначив, що Первомайською місцевою прокуратурою повідомлено Управління про виниклі порушення вимог земельного законодавства листами від 12.06.2018, 20.06.2019, 21.06.2019 і 14.08.2019.

За викладеними у листі місцевої прокуратури від 12.06.2018 фактами Управлінням здійснено заходи державного контролю, під час яких зроблено висновок про наявність в діях Кривоозерської селищної ради порушень вимог ст. 122 ЗК України, а тому 04.07.2018 скеровано до органу місцевого самоврядування клопотання щодо скасування рішень селищної ради.

Разом з тим, хоча, згідно листа Управління від 03.07.2019, відповіді на таке клопотання органом контролю отримано не було, Управлінням не вжито жодних заходів до захисту інтересів держави, у тому числі шляхом звернення з відповідним позовом до суду; натомість, листом від 03.07.2019 Управлінням повідомлено про відсутність наміру звернутись з відповідним позовом до господарського суду.

На думку прокурора, сам факт незвернення Управління до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те що указаний орган неналежно виконує свої повноваження; Управлінням не вжито заходів для забезпечення судового захисту порушених інтересів держави, що свідчить про пасивну поведінку уповноваженого органу, має своїм наслідком нездійснення захисту інтересів держави у суді та є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

В якості доказу виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього, до звернення до суду, повідомлення про відповідний намір суб?єкта владних повноважень (Управління), прокурор посилається на направлення на адресу Управління листа від 27.12.2019 № 35/4-2664вих-19 про звернення до суду з позовом (т. 1, а.с. 278).

Прокурор зазначає, що здійснення документообігу в органах прокуратури регулюється положеннями Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 12.02.2019 № 27, згідно п.п. 8.1, 8.2, 8.13, 8.18 якої всі вихідні документи органів прокуратури формуються в інформаційній системі "Система електронного документообігу органів прокуратури України" шляхом автоматичного присвоєння дати та номеру, після чого скеровуються адресатам засобами поштового зв?язку, про що у місцевих прокуратурах ведуться щоденні реєстри (списки) відправлених документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 затверджено "Правила надання послуг поштового зв?язку" (далі ? Правила), які визначають порядок надання послуг поштового зв?язку, права та обов?язки операторів поштового зв?язку і користувачів послуг поштового зв?язку та регулюють відносини між ними (п. 1 Правил).

У відповідності до п. 8 Правил, оператори поштового зв?язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів; зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать листи ? прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Пунктом 2 Правил унормовано, що розрахунковий документ ? документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв?язку.

Підтвердженням оплати послуг поштового зв?язку з пересилання письмової кореспонденції є: поштові марки, наклеєні на письмову кореспонденцію або нанесені типографським способом на поштові конверти, поштові картки; відбитки державного знака, нанесені маркувальними машинами; відбитки про оплату письмової кореспонденції, нанесені друкарським чи іншим способом (п. 80 Правил).

Статтею 13 Закону України "Про поштовий зв?язок" передбачено порядок надання поштового зв?язку, зокрема, в абзаці 3 указано, що в договорі про падання послуг поштового зв?язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов?язково зазначаються найменування оператора та об?єкта поштового зв?язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв?язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, викопаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, помер замовлення та інше).

Системний аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що належним доказом надіслання поштового відправлення засобами поштового зв?язку є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об?єкта поштового зв?язку, які надають послуги, дату та вид послуги, її вартість.

На підтвердження направлення Управлінню листа від 27.12.2019 № 35/4-2664вих-19 прокурором додано до відповіді на відзив відповідача-2 складений спеціалістом прокуратури Рябощуком О.В. реєстр від 28.12.2019 № 47198 відправки кореспонденції Первомайської місцевої прокуратури пошто, згідно якого Управлінню 28.12.2019 направлене повідомлення за № 35/4-2664вих-19; указаний реєстр містить підпис працівника прокуратури та відбиток її печатки "Для пакетів".

Разом із тим, реєстр не містить відбитку штемпеля поштового відділення або інших позначок, які можуть свідчити про його подання для опрацювання органу поштового зв?язку.

Прокурором не подано і інших доказів скерування листа Управлінню засобами поштового зв?язку (квитанції або касового чеку із зазначенням найменування оператора та об?єкта поштового зв?язку, якими надані послуги, дати та виду послуги, її вартості), як це передбачено викладеними вище вимогами Тимчасової інструкції від 12.02.2019 № 27.

Ураховуючи викладені обставини, суд визнає, що прокурором не доведено факт направлення Управлінню листа від 27.12.2019 № 35/4-2664вих-19, у зв?язку з чим неможливо визнати доведеним і виконання прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього, до звернення до суду, повідомлення Управління про відповідний намір.

Крім того, суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18, згідно якого звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Судом встановлено, що Управлінням з 2018 року вживалися дії, спрямовані на вивчення стану дотримання вимог земельного законодавства при розпорядженні спірними земельними ділянками.

Так, листом від 05.07.2018 № 328-ДД/0004/КВ/06/01/-18 Управлінням направлено голові Кривоозерської селищної ради для відповідного реагування матеріали щодо ймовірного порушення вимог законодавства при наданні ТОВ "КОДИМА ЕНЕРДЖИ" спірних дозволів на складання проекту землеустрою та затвердження цих проектів; у цьому ж листі Управлінням викладено вимогу щодо вжиття заходів для забезпечення дотримання вимог законодавства шляхом скасування спірних рішень.

Із змісту листів Управління від 11.07.2018 № 10-14-0.165-5145/2-18 та від 09.07.2019 № 10-14-0.165-4593/2-19 вбачається, що останнім відповідно до наказів від 17.05.2018 № 200-ДК, від 26.06.2018 № 328-ДК здійснено державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки щодо прийнятого Кривоозерською селищною радою рішення про відведення у користування земельної ділянки за кадастровим номером :05:056:0006; за результатами указаної перевірки позивачем зроблено висновок про порушення Кривоозерською селищною радою вимог ст. 122 ЗК України.

У листі від 03.07.2019 № 10-14-0.165-4527/2-19 Управління повідомило прокурора про те, що ним не отримано відповідь голови Кривоозерської селищної ради щодо заходів, вжитих на виконання вимоги від 05.07.2018 № 328-ДД/0004/КВ/06/01/-18; Управління також зазначило про відсутність наміру звернення до суду з відповідним позовом у зв?язку з відсутністю достатнього обсягу повноважень.

Разом із тим, таке твердження було зроблене позивачем майже за 6 місяців до звернення прокурора в суд за даним позовом; при цьому прокурором не подано суду доказів з?ясування намірів Управління безпосередньо перед зверненням до суду, не зважаючи на те, що до ймовірного спливу строку позовної давності залишався достатній період часу.

Натомість прокурором пред?явлено даний позов до суду вже 28.12.2019, тобто у той же день, коли, за його твердженнями, ним направлено Управлінню лист від 27.12.2019 № 35/4-2664вих-19; такими діями позбавлено Управління можливості протягом розумного строку самостійно звернутися до суду з позовом у даній справі.

Викладені вище обставини, встановлені судом, суд визнає такими, що свідчать про відсутність у прокурора в даному випадку підстав для представництва інтересів держави в особі Управління.

З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, і в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 925/226/18.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову прокурора без розгляду.

Керуючись ст.ст. 226, 234 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та у строки, визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 31.07.2020.

Суддя Т.М. Давченко