ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.2020 Справа № 905/779/20

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., у судовому засіданні, розглянувши матеріали по справі № 905/779/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ», м. Маріуполь Донецької області,

до Комунального підприємства «КОМПАНІЯ «ВОДА ДОНБАСУ», м. Маріуполь Донецької області,

про стягнення в розмірі 303 384, 85 грн.;

Представники сторін:

від позивача: Лисенков В.М. (довіреність №4 від 31.12.2019р.);

від відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про стягнення боргу в загальному розмірі 303 384, 85 грн., я яких: 299 965,62 грн. заборгованість за спожиту електроенергію; 2819,30 грн. 3% річних; 599,93 інфляційні нарахування.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №4 від 26.12.2018 року в частині сплати вартості спожитої електроенергії у розмірі 299 965, 62 грн. за листопад 2019 року у належний для цього строк, а також простроченням оплати за попередні періоди (липень, жовтень 2019 року), внаслідок чого виникли підстави для нарахування санкцій в порядку ч. 2 статті 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

25 травня 2020 року від відповідача до суду надійшло клопотання за вих. № 7/859 від 22.05.2020р. про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 27 травня 2020 року відкладено судове засідання на 17 червня 2020 року.

16 червня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 20/904 від 12.06.2020р., за змістом якого останній погоджується з правильністю визначення позивачем у позовній заяві суми основної заборгованості, але, разом з тим, заперечує проти нарахування санкцій за ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідачем зазначено, що внаслідок ведення ним господарської діяльності на території ОРДЛО відповідач знаходиться у скрутному фінансовому стані. На підтвердження своєї позиції відповідач посилається на сертифікати Торгово-Промислової Палати України, отримані у 2014 році. Враховуючи факт того, що станом на дату подання відзиву ці обставини тривають, відповідач робить висновок про те, що у даному випадку має місце форс-мажор, що у свою чергу є підставою для відмови у стягненні санкцій. Також відповідач просить суд у випадку задоволення позову відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці листом керівника апарату Господарського суду Донецької області від 17 червня 2020 року учасників справи повідомлено про відкладення судового засідання. Питання щодо призначення дати судового засідання буде вирішуватися в терміновому порядку після виходу судді з відпустки.

Ухвалою суду від 2 липня 2020 року після виходу головуючого судді з відпустки призначено судове засідання на 21 липня 2020 року.

8 липня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив за вих. № 29/4231 від 08.07.2020р., відповідно до якої останній проти обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, заперечував в повному обсязі, виходячи з наступного.

На думку позивача, скрутний фінансовий стан контрагента не може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, адже, згідно з приписами статті 617 ЦК України сама по собі відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності. До того ж, підприємницька діяльність самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність. Крім того, скрутний фінансовий стан не може бути самостійною підставою для розстрочення виконання рішення суду, адже даний інститут застосовується у виключних випадках. Враховуючи, що відповідач не надав інших доказів необхідності розстрочення виконання рішення суду, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та відмовити у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Представник позивача у судове засідання з`явився, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та відповідачем не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до ст.202 ГПК України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» було підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, опублікованому на сайті електропостачальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», або в друкованому виданні, що публікується в межах території ліцензованої діяльності або в приміщенні Криворізького ЦОК.

За змістом заяви КП «Компанія «Вода Донбасу» шляхом підписання цієї заяви засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі. Початок постачання електричної енергії з січня 2019 року, розрахунковий період з 00:00 годин 1 числа місяця до 24:00 годин останнього дня поточного місяця.

Заяву складено та підписано належним чином.

Ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У разі, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми. (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі- ПРРЕЕ) регулюються правовідносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії.

Згідно з п. 3.2.5. ПРРЕЕ, укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання.

Враховуючи викладене вище, а також п. 1.1 договору, останній вважається підписаним за умови його укладання в тому числі шляхом приєднання до нього на підставі заяви-приєднання.

Таким чином, 26 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» (далі - Постачальник) та Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (далі- Споживач) було укладено договір №4 про постачання електричної енергії (далі договір), згідно п.2.1 якого постачальник продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі.

Датою початку постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні. (п. 3.1 договору)

Згідно з п. 5.1 договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком до цього договору.

Відповідно до п. 5.5 договору розрахунковим періодом за договором є календарний місяць, дата початку та кінця якого визначається у заяві-приєднанні.

П. 5.7 договору встановлено, що оплата рахунка Постачальника за цим договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку.

П. 6.2 договору Споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну і повну сплату спожитої електричної енергії згідно умов договору.

Цей договір укладається на строк, зазначений у комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набуває чинності з дати подання Споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією.

В матеріалах справи наявні виставлені Постачальником копії рахунків на спожиту електроенергію за липень, жовтень і листопад 2019 року.

Відповідно до рахунку № 4 за липень 2019 року загальна сума за спожиту електроенергію складає 338 205, 24 грн., кінцева дата сплати 08.08.2019 року.

Відповідно до рахунку № 4 за жовтень 2019 року загальна сума за спожиту електроенергію складає 318 106, 32 грн., кінцева дата сплати 08.11.2019 року.

Відповідно до рахунку № 4 за листопад 2019 року загальна сума за спожиту електроенергію складає 299 965, 62 грн., кінцева дата сплати 09.12.2019 року.

Рахунки складено та підписано належним чином.

Обсяги електроенергії, визначені у рахунках, підтверджуються наявними в матеріалах справи та підписаними без зауважень копіями актів прийняття-передавання електроенергії.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, останнім плата за спожиту електроенергію виконувалась з простроченням, а також станом на дату звернення до суду наявна заборгованість за листопад 2019 року у розмірі 299 965, 62 грн.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов`язані із поставкою. За приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача та його належне правове обґрунтування.

Судом встановлено, що позивачем належним чином доведено наявність заборгованості за спожиту електроенергію за листопад 2019 року у розмірі 299 965, 62 грн. Відповідачем дана сума не спростовувалась, споживання електроенергії не заперечувалось, а тому, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про задоволення вимоги щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 299 965, 62 грн.

Крім основної заборгованості позивачем заявлено до стягнення 3 відсотки річних у розмірі 2 819, 30 грн. та інфляційні витрати у розмірі 599, 93 грн.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача, останнім нараховано 3 відсотки річних на суму у розмірі 18 205, 24 грн. (залишок оплати за спожиту електроенергію за липень 2019 року) у період з 09.08.2019р. по 20.08.2019р. (заборгованість погашено 20.08.2020р.) загальним розміром 16, 46 грн.; на суму у розмірі 120 467, 60 грн. (залишок оплати за спожиту електроенергію за жовтень 2019 року) у період з 09.11.2019р. по 29.11.2019р. (заборгованість погашено 29.11.2019р.) загальним розміром 341, 13 грн.; на суму у розмірі 299 965, 62 грн. (заборгованість за листопад 2019 року) у період з 10.12.2019р. по 18.03.2020р. загальним розміром 2 460, 21 грн., що загалом складає 2 819, 30 грн.

Суд, дослідивши розрахунок позивача, встановив, що залишок заборгованості за липень 2019 року та за жовтень 2019 року було сплачено в повному обсязі 20.08.2019р. та 29.11.2019р. відповідно.

Враховуючи, що 20.08.2019. та 29.11.2019р. було здійснено виконання грошових зобов`язань, правові підстави для нарахування 3 відсотків річних у зазначені вище дати відсутні.

Перерахувавши розрахунок позивача належним чином, судом встановлено, що належною сумою відсотків річних, що підлягає стягненню, є сума у розмірі 2 769, 30 грн.

Стосовно інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено стягнення інфляційних втрат на суму заборгованості у розмірі 299 965, 62 грн. у період з 01.12.2019р. по 29.02.2020р. у розмірі 599, 93 грн.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі № 905/600/18.

Таким чином, враховуючи, що заборгованість за листопад 2019 року повинна була бути сплачена до 09.12.2019р. включно, нарахування інфляційних втрат у період з 01.12.2019р. по 31.12.2019р. не є правомірним.

Стосовно вимог щодо стягнення інфляційних за період з 01.01.2020р. по 29.02.2020р., суд зазначає наступне. Позивач самостійно визначив період за який стягуються інфляційні витрати. Перерахувавши нараховані позивачем інфляційні втрати у належний період з 01.01.2020р. по 29.02.2020р., судом встановлено, що у даний період мала місце дефляція. Таким чином, інфляційні втрати за договором становлять мінус 301, 77 грн., а тому не підлягають задоволенню з наведених вище підстав.

Як вже було зазначено в описовій частині рішення, у відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено клопотання про розстрочення виконання рішення на 6 місяців.

За змістом статті 331 ГПК України суд, за заявою сторони, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. (ч. 3 статті 331 ГПК України)

При цьому, виходячи зі змісту ч. 4 цієї статті, під час вирішення питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення суд повинен враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність або відсутність надзвичайних подій, стихійного лиха тощо.

Відповідач в обґрунтування задоволення клопотання посилався на скрутний фінансовий стан, що виник у зв`язку з веденням господарської діяльності в зоні проведення ООС.

Суд зазначає, що події, що мають місце на території проведення ООС є загальновідомими та такими, що не потребують доведення. Разом з тим, події на Сході України мають місце з початку 2014 року, у той час як спірний договір було укладено у 2018

році, в умовах коли обидві сторони є суб`єктами, які проводять свою діяльність в зоні ООС. Отже, на час укладення договору відповідач був обізнаний про ризики, які він може понести під час здійснення господарської діяльності на території проведення ООС, проте прийняв умови договору на зобов`язання, які з нього випливають.

У період з моменту укладення договору і до подання позовної заяви обставини ведення господарської діяльності не змінились, а самий по собі скрутний фінансовий стан відповідача не може бути належною обставиною для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Крім сертифікатів ТТП України відповідач не надавдоказів знаходження в скрутному фінансовому становищі, як і не надав доказів реального виконання рішення суду після спливу 6-місячного терміну, на який просить відстрочити виконання рішення суду.

Застосування механізму відстрочення виконання рішення суду має на меті досягнення сприятливих умов для виконання рішення на користь обох сторін спірних відносин . Відсутність осяжних перспектив виконання зобов`язань, відносно яких прийнято рішення суду, унеможливлює позитивне вирішення питання про відстрочку виконання рішення.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання Комунального підприємства «КОМПАНІЯ «ВОДА ДОНБАСУ» про відстрочення виконання рішення на 6 місяців відмовити.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» до Комунального підприємства «КОМПАНІЯ «ВОДА ДОНБАСУ» про стягнення заборгованості в розмірі 303 384, 85 грн., з яких: 299 965, 62 грн. основна заборгованість; 3 відсотки річних - 2 819, 30 грн.; інфляційні втрати - 599, 93 грн. задовольнити частково.

3.Стягнути з Комунального підприємства «КОМПАНІЯ «ВОДА ДОНБАСУ» (87547, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця К. Лібкнехта, будинок 177А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» (87539, Донецька обл., місто Маріуполь, бульвар Шевченка, будинок 62, ) заборгованість у розмірі 302 734, 92 грн., з яких: 299 965, 62 грн. основна заборгованість; 3 відсотки річних - 2 769, 30 грн., а також витрати на оплату судового збору у розмірі 4 540, 76 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів п.4 Прикінцевих та п.17 Перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 27.07.2020р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).