ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/395/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.Г.,

за участю представників:

від позивача: Лозіцький А.А., довіреність (самопредставництво),

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/395/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (пр-т Соборності, м. Київ, 02160, )

до відповідача: Фермерського господарства «З відокремленою садибою «Садовських» (вул. Миру, 89 Б, Одеська обл., Іванівський р-н., с. Гудевичеве, 67223, )

про стягнення 295 841, 18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства «З відокремленою садибою «Садовських» про стягнення 295 841,18 грн., з яких: сума основної заборгованості - 207 648,00 грн.; сума пені - 17 897,01 грн.; штраф в сумі 38 934,00 грн. та 31 362,17 грн. відсотків річних за користування грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.02.2019р. між ТОВ «Хімагромаркетинг» та ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» було укладено договір поставки №АП-09-0013, відповідно до умов якого товариство поставило фермерському господарству насіннєвий матеріал на загальну суму 259 560,00 грн., який останнім оплачено не було.

Так, позивач зазначає, що товар був поставлений відповідачу відповідно до видаткової накладної № АП-09-0013 від 04.03.2019 р., покупець підтвердив, що він не має до продавця ніяких претензій по відношенню переданого йому у власність товару (кількості, якості, строку та умов поставки) й сертифікатів якості, що стосується товару, проте, всупереч умовам договору, не оплатив товар в строк, чим допустив прострочення сплати заборгованості.

Таким чином, як стверджує позивач, зобов`язання з оплати за товар в загальному розмірі 259 560,00 грн. виникло у відповідача 20.10.2019 р. Однак, в порушення встановлених договором зобов`язань, відповідач визначену суму за товар у встановлений строк не сплатив. За ствердженнями позивача, відповідачем було сплачено лише 51 912,00 грн., але повну вартість поставленого товару на дату звернення позивачем до суду не сплачено.

Відтак, як зазначає позивач, відповідач у порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, п. 1.1., 2.1. договору, зобов`язання виконав неналежним чином, сплативши лише частину вартості товару.

Таким чином, позивач стверджує, що сума грошового зобов`язання відповідача складає 207 648,00 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору поставки покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені. Відтак, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за договором розмір нарахованої позивачем пені за неналежне виконання умов договору склала 17897,01рн.

Крім того, як вказує позивач, ним згідно п.п. 5.4., 5.5. договору поставки нараховано суму штрафу, що підлягає стягненню з відповідача в розмірі 38 934,00 та суму процентів річних 31 362,17 грн.

06.03.2020р. відповідачем подано до господарського суду відзив на позовну заяву (вх. № 6528/20) де відповідач позовну заяву не визнає в повному обсязі.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до п. 2.1. договору поставки № АП-09-0013 від 28.02.2019р., покупець зобов`язаний сплатити продавцю вартість товару у наступні строки: не пізніше 20 березня 2019р. - 51 912грн.; не пізніше 20 жовтня 2019р. - 207 648грн. Водночас, продавець відповідно до п.3.3 договору поставки № АП-09-0013 від 28.02.2019р. зобов`язаний поставити покупцю товар у строк до 20.03.2019р.

Відповідач, на його думку, виконав свій обов`язок щодо оплати частини вартості товару у сумі 51 912грн., що не заперечується позивачем, проте після цього позивач зобов`язаний був поставити до 20.03.2019р. відповідачу товар. Однак, вказаний обов`язок позивачем не було виконано. Крім того, після отримання товару відповідач зобов`язаний був його оплати у строк до 20 жовтня 2019р.

Відповідач зазначає, що позивач посилається на те, що він поставив ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» насіннєвий матеріал на загальну суму 259 560,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною № АП-09-0013 від 04.03.2019р. Також зазначає відповідач про те, що у наданій позивачем видатковій накладній в графі «отримав» міститься підпис особи, без зазначення прізвища, ім`я та по батькові такої особи. Єдиною посадовою особою, яка має право підписувати документи від імені ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» без довіреності є його голова - ОСОБА_2 , але ОСОБА_2 не підписував надану позивачем видаткову накладну. За твердженням відповідача, на умовах п.3.3. договору поставки позивач мав поставити відповідачу товар у строк до 20.03.2019р., у зв`язку з чим відповідач скористався своїм правом відмовитись від виконання обов`язку щодо оплати вартості товару у сумі 207 648,00 грн. згідно ст. 525, ст. 538, ст.615 ЦК України, та, на переконання відповідача, він не є таким, що прострочив виконання зобов`язання, позаяк і відсутні підстави для стягнення з нього пені, штрафу, відсотків річних.

08.04.2020р. до суду позивачем подано відповідь на відзив (вх. № 8998/20), де позивач зазначає, що оскільки, як стверджує відповідач, єдиною посадовою особою, яка має право підписувати документи від імені ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» без довіреності є його голова ОСОБА_2, то позивач вважає, що саме голова «З відокремленою садибою «Садовських» ОСОБА_2 підписав та скріпив печаткою вказану накладну.

Крім того, позивач зазначає, що господарську операцію за вказаною видатковою накладною ним зареєстровано податкове зобов`язання та сплачено податок на додану вартість. Водночас, позивач посилається на те, що у листі відповідача №4 від 28.01.2020р. вбачає факт визнання відповідачем боргу та вгледів клопотання відповідача про відстрочення платежів до збору врожаю 2020р.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2020р. позовна заява вх.№414/20 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

19.02.2020р. ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву /вх.№41420/ до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу №916/395/20 за правилами Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання по суті та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із врахуванням вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України.

Копії ухвали про відкриття провадження по справі були направлені на юридичні адреси сторін.

26.03.2020р. Фермерським господарством «З відокремленою садибою «Садовських» подано відзив на позов за вх.№6528/20, який судом долучено до матеріалів справи та прийнято до розгляду.

Суд, ознайомившись із правовою позицією відповідача, невідповідністю правових позицій сторін одна одній, дійшов висновку про необхідність надати сторонам можливість у повній мірі реалізувати свої права як сторін по справі №916/395/20, та 30.03.2020р. ухвалою Господарського суду Одеської області постановлено розглядати справу №916/395/20 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі та призначено підготовче засідання на 28.04.2020р. о 12:00 год.

27.04.2020р. до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання у зв`язку із запровадженням Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. карантину через спалах у світі короновірусу (COVID-19) з 12.03.2020р.

28.04.2020р. ухвалою суду, в зв`язку з неявкою учасників справи та враховуючи клопотання відповідача, відкладено судове засідання у справі № 916/395/20 на 14.05.2020р. о 12:00 год.

29.04.2020 р. відповідачем подано до господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 910/5235/20.

Вказане клопотання відповідача про зупинення провадження у справі було розглянуто судом у підготовчому засіданні 26.05.2020 р., за результатами чого судом було відмовлено у задоволенні цього клопотання.

14.05.2020р. від відповідача до суду надійшло клопотання (вх. №12067/20) про відкладення судового засідання, в якому відповідач зазначив, що введення карантину створює перешкоди у поданні до суду витребуваних матеріалів.

14.05.2020р. ухвалою суду, в зв`язку з неявкою учасників справи та враховуючи клопотання відповідача, відкладено судове засідання у справі № 916/395/20 на 26.05.2020р. о 15:00 год.

26.05.2020р. ухвалою Господарського суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/395/20 до судового розгляду по суті, судовий розгляд по суті призначено на 28.05.2020р. о 15:00 год. та 30.06.2020р. о 12:40 год.

30.06.2020р. в судовому засіданні судом оголошено протокольно перерву з огляду на встановлення карантину та враховуючи положення ч. 4 Розділ Х "Прикінцеві положення" ГПК України, зокрема, щодо продовження строку розгляду справи по суті (ст. 195 ГПК України) на строк дії карантину, до 14.04.2020р. о 12:40 год., про що відповідача по справі було повідомлено ухвалою суду від 30.06.2020р. в порядку ст. 120 ГПК України.

Представник позивача 14.07.2020р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач Фермерське господарство «З відокремленою садибою «Садовських» про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином за юридичною адресою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи (вх. №29816/20 від 14.07.2020р.), свого представника до суду не направив, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

14.07.2020 судом закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення після виходу із нарадчої кімнати.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

28.02.2019р. між ТОВ «Хімагромаркетинг» (продавець) та ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» (покупець) укладено договір поставки №АП-09-0013, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити насіннєвий матеріал, а саме насіння соняшника «Тамара», на загальну суму 259 560,00 грн. Покупець зобов`язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену в п.1.2. даного договору у наступні строки: не пізніше 20.03.2019р. - 51 912,00 грн., не пізніше 20.10.2019р. - 207 648,00 грн. (п.п.1.1., 2.1. договору).

Покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені. У випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 2 даного договору, більше ніж 10 днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків від ціни договору. Сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановлюють її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шість відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених п.2.1. договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше 3 (трьох) банківських днів (п.п.5.2., 5.4., 5.5. договору №АП-09-0013 від 28.02.2019р.).

На виконання умов договору №АП-09-0013 від 28.02.2019р. позивачем було поставлено відповідачу товар за видатковою накладною №АП-09-0013 від 04.03.2019р. на загальну суму 259 560,00 грн., докази оплати якого матеріали справи не містять.

Як вбачається із протоколу №1 загальних зборів членів ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» ОСОБА_4 виведено зі складу засновників господарства згідно поданої заяви, звільнено ОСОБА_4 з посади голови господарства, призначено на посаду голови ОСОБА_2, вирішено внести відповідні зміни до статуту господарства та зареєструвати їх.

Також встановлено, що згідно податкової накладної №36 від 04.03.2019р. ТОВ «Хімагромаркетинг» поставлено ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» товар (насіння соняшника Тамара) на загальну суму 259 560,00 грн., з яких 216 300,00 грн. обсяги постачання за основною ставкою, 43 260,00 грн. загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 17 897,01 грн. пені, 31 362,14 грн. річних за період прострочення виконання зобов`язання та 38934,00 грн 15% штрафу.

Під час розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості суду не надано.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч.ч.1, 2, 3 ст.237 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», визначає, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до положень п.п.2.1., 2.4., 2.5. гл. 2 Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995р. №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписи ч.4 ст.74 ГПК України визначають, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч.5 ст.13 ГПК України).

Відповідач визнає факт укладення договору поставки №АП-09-0013 від 28.02.2019р., підписаного ОСОБА_4 , а щодо видаткової накладної №АП-09-0013, складеної 04.03.2019р. за підписом ОСОБА_4 , відповідач заперечує, з посиланням на неповноважність вказаної особи. Проте, не повідомив суду і не надав відповідних доказів відповідач суду стосовно того, чому на вказаній видатковій накладній, яка надана позивачем на підтвердження факту поставки, а також на договорі поставки №АП-09-0013 від 28.02.2019р. наявні відбитки печатки ФГ «З відокремленою садибою «Садовських».

З огляду на викладене, у суду виникли сумніви у добросовісному виконанні учасниками справи їхніх обов`язків щодо доказів, у зв`язку з чим судом самостійно зроблено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 18.02.2020р.

Із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 18.02.2020р. вбачається, що керівником ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» з 07.10.2013р. зареєстрований ОСОБА_2, а підписантом з 01.03.2018р. - ОСОБА_4

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Згідно ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, вказаний Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 18.02.2020р. підтверджує правомочність підпису від імені ФГ «З відокремленою садибою «Садовських» на документах ОСОБА_4, який має право підпису від імені господарства без довіреності, за умови ще й того, що Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не містить обмежень стосовно підписанта - ОСОБА_4 Цей же Витяг засвідчує той факт, що остання зміна кола підписантів була зареєстрована державним реєстратором 08.05.2018р.

Отже, 28.02.2019р. ОСОБА_4, що був підписантом від імені господарства, правомірно підписав договір поставки № АП-09-0013 від 28.02.2019р.. У даному випадку суд частково погоджується із твердженням відповідача про те, що видаткова накладна №АП-09-0013 від 04.03.2019р. не підписувалась ОСОБА_2 - керівником господарства, оскільки вона була підписана - ОСОБА_4, підписантом товариства, чиї повноваження на підписання документів від імені господарства є зареєстрованими у встановленому законодавством порядку.

З врахуванням того, у видатковій накладній №АП-09-0013 від 04.03.2019р., а також у договорі поставки № АП-09-0013 від 28.02.2019р. міститься зразок підпису ОСОБА_4, уповноваженого на підписання вказаного договору, судом досліджено підписи та встановлено, що ці підписи візуально є ідентичними. Сумнівів щодо справжності підпису ОСОБА_4 на перелічених доказах сторони під час розгляду даної справи суду не висували. Як не повідомили сторони суд і про те, що мала місце втрата або викрадення печатки ФГ «З відокремленою садибою «Садовських», докази на користь такого сторони теж не надали. Отже відповідачем не спростовано належними та допустими доказами факт невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки №АП-09-0013 від 28.02.2019р. щодо поставки товару позивачем та отримання його ФГ «З відокремленою садибою «Садовських».

Отже, аналіз вказаних доказів надає суду можливість ідентифікувати особу, що підписала видаткову накладну №АП-09-0013 від 04.03.2019р., у зв`язку з чим, спираючись на положення ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд доходить висновку про те, що наявність у видатковій накладній №АП-09-0013 від 04.03.2019р., що є первинним документом, який підтверджує господарську операцію з поставки товару позивачем відповідачу, незазначення прізвища, ім`я та по батькові отримувача товару, не є підставою для відповідача не визнавати господарську операцію, за умови, наявності у зазначеній накладній відомостей про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції.

Таким чином, суд вбачає підтвердженою належним чином обставину поставки позивачем відповідачу та прийняття останнім товару насіння соняшника Тамара на виконання договору поставки №АП-09-0013 від 28.02.2019р., за видатковою накладною №АП-09-0013 від 04.03.2019р. Натомість факт проведення відповідачем оплати за отриманий товар суду не доведено, у зв`язку з чим неоплаченою залишилась заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 207 648,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Через нездійснення відповідачем повної оплати за поставлений по договору поставки №АП-09-0013 від 28.02.2019р. товар позивач нарахував до стягнення з відповідача 17 897,01 грн. пені за період з 21.10.2019р. по 07.02.2020р., 38 934,00 грн. 15% штрафу.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що його зроблено вірно, у зв`язку з чим позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 15% штрафу в сумі 38 934,00 грн. підлягає судом задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, суд встановив, що позивач припустився помилки, що полягає у невірному визначенні суми пені від суми 207 648,00 грн.: за період з 13.12.2019р. по 30.01.2020р. позивачем вказано 7505,96 грн. замість 7526,53грн. Таким чином, з врахуванням вказаних арифметичних помилок, загальна сума пені складає 17917,57 грн., однак, оскільки позивачем заявлено до стягнення меншу суму - 17 897,01 грн., то позовна вимога про стягнення пені підлягає судом задоволенню саме в заявленій позивачем сумі 17 897,01 грн.

Крім того, через порушення відповідачем строків оплати вартості товару по договору №АП-09-0013 від 28.02.2019р. позивачем нараховано до стягнення з відповідача 31 362,17 грн. відсотків річних за період з 21.10.2019р. по 07.02.2020р.

У п. 5.5. договорів сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України і встановлюють її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів.

Таким чином, сторони за взаємною згодою збільшили розмір відсотків річних від несплаченої вартості товару залежно від кількості днів прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, як вбачається із доданих позивачем до позову розрахунків процентів річних, позивачем розраховано: за ставкою 40% річних за період з 21.10.2019р. по 18.01.2019р. - 20 469,16 грн. процентів річних, за ставкою 96 % річних за період 19.01.2020р. по 07.02.2020р. - 10 893,01 грн. процентів річних. За результатами проведення простої арифметичної дії - додавання вказаних сум судом отримано суму 31 362,17 грн. (20 469,16 грн.+ 10 893,01 грн.).

Перевіривши наведені позивачем розрахунки річних, суд встановив, що за відсотковою ставкою 40% річних та за відсотковою ставкою 96% річних позивачем вірно здійснено розрахунки. Таким чином, фактична сума порахованих позивачем річних складає 31 362,17 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно ч.1, ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 4 437,62 грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок задоволення його вимог за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фермерського господарства «З відокремленою садибою «Садовських» (вул. Миру, 89-Б, с. Гудевичеве, Іванівський р-н., Одеська обл., 67223, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (пр-т Соборності, м. Київ, 02160, ) суму основної заборгованості у розмірі 207 648 (двісті сім тисяч шістсот сорок вісім) грн., пеню в розмірі 17 897 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн. 01 коп., штраф в розмірі 38 934 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн., суму відсотків річних в розмірі 31 362 (тридцять одна тисяча триста шістдесят дві) грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 437 (чотири тисячі чотириста тридцять сім) грн. 62 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 24 липня 2020 р.

Суддя О.В. Цісельський