РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.07.2020Справа № 910/522/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Трейд»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Небо-2005»

про стягнення коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

СУТЬ СПОРУ:

14 січня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» (далі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Трейд» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Небо-2005» (далі за текстом - відповідачі), відповідно до якої просить судовому порядку стягнути солідарно з відповідачів 2 000 000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі не виконали перед ним грошових зобов`язань за кредитним договором №КЛ/13/15 від 28.02.2013 року, а саме: відповідач-1 як боржник, а відповідач-2 як поручитель.

31.03.2020 року представник відповідача-2 надав відзив на позов, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог через наступне:

- позивач не довів перехід до нього прав за основним зобов`язанням;

- позивач не підтвердив наявність заборгованості за основним зобов`язанням;

- строк виконання зобов`язання поручителя не настав;

- відповідачем-2 договір поруки не укладався.

Крім того, у відзиві на позов відповідача-2 міститься заява про застосування судом наслідків пропущення строку позовної давності.

23.03.2020 року представник відповідача-2 надав до суду заяву про визнання позовних вимог.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року було відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 03.03.2020 року.

02.03.2020 року представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про відкладення підготовчого засідання.

В судовому засіданні 03.03.2020 року було постановлено ухвалу про задоволення клопотання відповідача-2 та про відкладення засідання до 31.03.2020 року.

Судове засідання 31.03.2020 року не відбулось через перебування судді Коткова О.В. у відпустці, чергове судове засідання у справі було призначено на 12.05.2020 року.

В судовому засіданні 12.05.2020 року було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.06.2020 року.

В судовому засіданні 02.06.2020 року було постановлено ухвали про відмову в задоволенні клопотання відповідача-2 про витребування доказів (через порушення заявником порядку витребування доказів, встановлено статтею 81 ГПК України) та про закриття підготовчого провадження і призначення судового засідання з розгляду справи по суті на 23.06.2020 року.

22.06.2020 року представник відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням про оголошення перерви в судовому засіданні.

22.06.2020 року представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути солідарно з відповідачів 1 142 000,00 грн., оскільки 12.06.2020 року відповідачем-2 було сплачено на користь позивача 858 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1 та № 2 від 12.06.2020 року.

В судовому засіданні 23.06.2020 року було оголошено перерву до 21.07.2020 року.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Терра банк» (первісний кредитор) укладено договір № 7 про відступлення права вимоги (засвідчена позивачем копія додана до позовної заяви), відповідно до положень якого первісний кредитор відступає позивачу належні первісному кредитору, а позивач набуває права вимоги первісного кредитора до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців), та/або поручителів, та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору.

Додатком № 1 до договору № 7 про відступлення прав вимоги від 29.12.2018 року є Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (засвідчена позивачем копія додана до позовної заяви), відповідно до якого зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Трейд», як боржника за кредитним договором № КЛ/13/15 від 28.02.2013 року.

29.12.2018 року між позивачем (кредитор) та відповідачем-2 (поручитель) було укладено договір поруки № 29/12 (засвідчена позивачем копія додана до позовної заяви), відповідно до якого відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання перед позивачем у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором КЛ №13/15 від 28.02.2013 року, частково виконати зобов`язання позичальника, а саме погасити заборгованість у сумі 2 000 000,00 грн.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Невиконання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених його змістом (неналежне виконання) є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, у тому числі порукою.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач вказує, що він є новим кредитором відповідача-1 за кредитним договором №КЛ/13/15 від 28.02.2013 року.

Частиною першою статті 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Проте, всупереч вказаним вимогам процесуального закону позивачем не надано суду кредитного договору №КЛ/13/15 від 28.02.2013 року, що унеможливлює дослідження та встановлення обставин щодо існування та/чи настання строку виконання зобов`язань за вказаним договором.

Крім того, відповідно до пункту 2 договору № 7 про відступлення прав вимоги позивач в день укладення цього договору (29.12.2018 року), але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання первісним кредитором у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.

Пунктом 4 договору № 7 про відступлення прав вимоги встановлено, що позивач має сплатити 498 480,33 грн.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання пункту 4 договору № 7 про відступлення прав вимоги

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеною позивачем обставину набуття ним прав кредитора за договором № КЛ/13/15 від 28.02.2013 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Стосовно заяви відповідача-2 про застосування позовної давності, викладеної у відзиві на позов, суд вказує на наступне:

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачами не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє позивачу у вимозі про стягнення з відповідачів судового збору.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.08.2020р.

Суддя О.В. Котков