ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 923/999/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції

на рішення Господарського суду Херсонської області від 12.03.2020, прийняте суддею Нікітенко С.В. у м. Херсоні, повний текст якого складено 20.03.2020,

у справі № 923/999/19

за позовом скаржника

до Фізичної особи-підприємця Ярош Сергія Миколайовича

про стягнення 144 768, 00 грн.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Державна Азовська морська екологічна інспекція звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Яроша Сергія Миколайовича 144 768,00 грн. шкоди, завданої внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Позивач послався на норми ст.ст. 1166, 1172 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 20, 42, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 9-1, 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", п. 4.7 Положення "Про Азово-Сиваський національний парк", Положення про Державну Азовську морську екологічну інспекцію, затверджене наказом Державної екологічної інспекції України від 28 вересня 2017 року № 652.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 12.03.2020 у задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на те, що позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено наявності усіх елементів цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як збитки, а саме: спричинення шкоди саме відповідачем (його працівником) та протиправності поведінки відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги в якості доказу наявності трудових відносин між відповідачем та ланковим його рибопромислової бригади ОСОБА_1 ; журналу обліку вилучених водних біоресурсів, тоді як він містить відтиск печатки ФОП Ярош С.М . , а заповнення граф у журналі щодо обсягу виловлених біоресурсів здійснено ОСОБА_1 ,. Крім того, апелянт зазначає, що наявність відповідних трудових відносин підтверджується і копією посвідчення рибалки ОСОБА_1 з відтиском печатки та підписом ФОП Ярош С.М., яке додає до апеляційної скарги.

Скаржник звертає уваги суду апеляційної інстанції і на той факт, що в чинній Постанові Генічеського районного суду Херсонської області від 08.08.2018 у справі №330/1/18 також встановлено та досліджено вину та протиправність дій ОСОБА_1 , а також ту обставину, що останній є рибалкою ФОП Ярош С.М..

Крім того, за твердженням скаржника відповідач ввів суд першої інстанції в оману надавши до матеріалів справи для врахування судом постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 15.01.2018 у справі №653/453/17, яка не має жодного відношення до спірних подій у даній справі.

Від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2017 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Нежвицьким В.Ю. та державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Полторибатько Д .С. було виявлено групу осіб, які здійснювали видобуток личинки хірономід (мотиля) за допомогою двох мотопомп, рамок та мотальниць в акваторії заливу Сиваш біля селища Сиваш Генічеського району Херсонської області, що віднесена до території Азово-Сиваського національного природного парку. Зазначені особи були рибалками прибережного лову ФОП Яроша С.М., відповідальним за вилов - ОСОБА_1 .

За результатами заходів державного нагляду було встановлено, що відповідних дозвільних документів на здійснення спеціального використання природних ресурсів на території природно-заповідного фонду, передбачених ст. 9-1 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", у ФОП Яроша С.М. не має. При огляді Журналу обліку вилучених водних біоресурсів (Промисловий журнал) №1 виданий ФОП Ярошу С.М. 21.02.2017 було встановлено, що видобуток личинки хірономід на території, віднесеної до Азово-Сиваського НПГІ здійснювався 27-29.05.2017, 26.11.2017, 02.12.2017, 05.12.2017, 08.12.2017, 13.12.2017 та 14.12.2017 року. При цьому згідно Промислового журналу за зазначені дні було добуто 348 кг личинки хірономід (мотиля).

По факту скоєння правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП, відносно відповідального працівника, ланкового рибопромислової бригади ФОП Яроша С.М. - ОСОБА_1 , було складено Протокол про адміністративне правопорушення №012752 від 14 грудня 2017 року.

Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 08.08.2018 №330/1/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на момент розгляду адміністративної справи.

З огляду на вищевикладене, за твердженням позивача, своїми діями ланковий ФОП Яроша С.М. порушив ст.ст. 9-1, 21 ЗУ "Про природно-заповідний фонд України", п. 4.7 Положення "Про Азово-Сиваський національний парк", чим було заподіяно шкоду природно-заповідному фонду України у сумі 144768,00 грн. Вказана сума була розрахована на підставі Додатку 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 541від 24.07.2013 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідного фонду України".

Державна Азовська морська екологічна інспекція направила ФОП Ярошу С.М. Претензію №14 від 09.10.2018 про добровільне відшкодування шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконного вилучення водних біоресурсів на території природно-заповідного фонду України на суму 144 768,00 грн., однак вказана претензія залишена відповідачем залишена без відповіді та реагування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об`єктів, пов`язаних з історико-культурною спадщиною.

Приписами ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» закріплено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України. Державній охороні від негативного впливу несприятливої екологічної обстановки підлягають також здоров`я і життя людей.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Положеннями статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» закріплено, компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно до приписів ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Предметом доведення у даній справі є, перш за все, встановлення наявності або відсутності з боку відповідача факту порушення вимог природоохоронного законодавства, які спричинили заявлені позивачем збитки.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди встановлено статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Факт вчинення правопорушення у сфері природоохоронного законодавства (незаконний видобуток личинок хіроміди на території Азово-Сиванського національного природного парку) рибалкою ОСОБА_1 , який перебуває у трудових відносинах із відповідачем та під час вчинення правопорушення виконував свої трудові (службові) обов`язки, встановлений чинним судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, зокрема в Постанові Генічеського районного суду Херсонської області від 08.08.2018 у справі № 330/1/18.

Відповідно до приписів ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже відповідне судове рішення, яке набрали законної сили, в силу ч. 6 ст.75 ГПК України є обов`язковими для господарського суду у даній справі, а тому встановлені у відповідному судовому рішенні обставини, якими підтверджується наявність в діях відповідача усіх складових цивільного правопорушення, необхідно враховувати і при вирішенні спору у даній справі. При цьому вказані обставини в порядку, встановленому ч. 5 ст. 75 ГПК України, відповідачем не спростовані. Посилання в оскарженому рішенні на те, що Генічеським районним судом Херсонської області обставини щодо наявності трудових відносин між ОСОБА_1 та ФОП Ярош С.М. не досліджувались, суперечить змісту постанови зазначеного суду від 08.08.2018 у справі № 330/1/18, де зокрема зазначено, що «вина ОСОБА_1 підтверджується наступними письмовими доказами:…- ОСОБА_1 є рибалкою ФОП Ярош С.М., про що свідчить його посвідчення видане ФОП Ярош С.М. 15 лютого 2016 року; …- з додатку до журналу обліку вилучених водних біоресурсів №1 вбачається, що ФОП Ярош С.М. працює в басейні Азовського моря … відповідальний за вилов ОСОБА_1 ».

За таких обставин, наявність трудових відносин між ОСОБА_1 та ФОП Ярош С.М., як і порушення останнім природоохоронного законодавства належним чином встановлено, підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем, а відтак на думку судової колегії наявні підстави для стягнення з відповідача шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, при цьому перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів вважає його цілком обгрунтованим, а стягнення з відповідача шкоди у розмірі 144 768 грн. правомірним.

Таким чином, апеляційна скарга Державної Азовської морської екологічної інспекції підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 12.03.2020 у справі № 923/999/19 скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані подачею позову та з апеляційним переглядом справи підлягають віднесенню на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної Азовської морської екологічної інспекції задовольнити, рішення Господарського суду Херсонської області від 12.03.2020 у справі № 923/999/19 скасувати, позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ярош Сергія Миколайовича на користь держави (р/р - UA0021131, МФО - 899998, ЄДРПОУ - 37934859, код - 24062100, отримувач - УК у Генічеському районі/ с Чонгар) 144 768,00 грн..

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ярош Сергія Миколайовича на користь Державної Азовської морської екологічної інспекції (р/р - UA0081132, МФО - 820172, ЄДРПОУ - 37989735, банк отримувача - ДКСУ м.Київ) 5 428,80 грн. судового збору, сплаченого за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги.

Видачу наказів за постановою з зазначенням повних реквізитів сторін доручити Господарському суду Херсонської області.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.07.2020 об 10.30.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.