РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.07.2020Справа № 910/5713/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ"

до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

про стягнення 32 110,84 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення 32 110,84 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач не виконує умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №872 від 01.01.2019 зі сплати вартості спожитої електричної енергії.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 30.04.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/5713/20, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

29.05.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла довідка про стан заборгованості відповідача.

04.06.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У своїй заяві про збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з лютого 2020 по квітень 2020 у розмірі 71 882,37 грн з врахуванням збільшення періоду заборгованості, пеню у розмірі 8 063,57 грн, 3% річних у розмірі 889,20 грн, інфляційні збитки у сумі 370,68 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заява позивача відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв вказану заяву до розгляду, у зв`язку із чим, розгляд справи здійснюється у редакції вимог заяви про збільшення позовних вимог (вих. №29/3139 від 29.05.2020).

09.06.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на скрутне фінансове становище, яке виникло у зв`язку з відключення аналогового телебачення в Україні, в результаті чого зменшились доходи відповідача. Також, відповідач вказує, що борг останнього перед енергопостачальними організаціями становить 35,5 млн. грн. Окрім того, відповідач повідомив про те, що останнім сплачувалась пеня за договором за травень 2019 року згідно рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2019 у справі №910/10152/19.

22.06.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому останній повідомив про погашення основної заборгованості у розмірі 71 882,37 грн та просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені за січень - березень 2019 року.

25.06.2020 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладені заперечення проти задоволення заяви про застосування строку позовної давності до вимог позивача про нарахування пені та вказує про нарахування пені за інший період, ніж той який був предметом розгляду у справі №910/10152/19.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2019 між ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» (надалі - позивач, постачальник) та Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (надалі - відповідач, споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 872 (надалі - договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством відповідно до додатку 2 до цього договору (п.2.1. договору).

Зазначений договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладений сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Правове регулювання правовідносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії регулюються зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 № 2019-VIII та Правилами роздрібного ринку електричної енергії", затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018р (надалі - ПРРЕЕ).

Пунктом 3.1.7 ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Відповідно до п.7 ПРРЕЕ договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

За доводами позивача, відповідач 01.01.2019 приєднався до умов публічного договору шляхом фактичного споживання електричної енергії.

Згідно умов п. 3.1 договору сторони погодили, що умови надання універсальних послуг споживачу визначаються комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору та повинні передбачати наступне: ціни на електроенергію для споживача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором; споживач має право змінювати постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого постачальника у разі дострокового розірвання цього договору.

Відповідно до п.5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору.

Згідно п.5.5 договору ціна на електричну енергію встановлюється з дотриманням вимог, передбачених Законом України "Про ринок електричної енергії" і ПРРЕЕ. Сторони домовились про те, що ціна на електричну енергію, встановлена регулятором, повинна бути обов`язкова для сторін з дати її введення в дію.

У відповідності до п.4.1. ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, ще надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.

Згідно з п.4.8 ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійсненні попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

За змістом п. 5.8. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 5.10. договору встановлено, що оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в рахунку, але не меншим 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Відповідно до п. 2 додатку №3 до договору на постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційної пропозиції "Універсальна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" для малих не побутових споживачів постачання електричної енергії здійснюється за регульованим цінами (тарифами) на електроенергію, зокрема, розрахованими відповідно до постанови НКРЕКП від 05.10.2018 №1177.

Згідно з п. 4 комерційної пропозиції, яка є додатком 3 до договору, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку, на підставі самостійного отриманого у постачальника рахунка.

Пунктом 5 комерційної пропозиції «Універсальна», 100% попередня оплата заявлених обсягів споживання електричної енергії здійснюється не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію. Рахунок для здійснення попередньої оплати постачальник надає споживачу разом з остаточним рахунком за період, що на 2 місяці передує розрахунковому. У разі відсутності інформації про рівень тарифів постачальник розраховує суму попередньої оплати за тарифами, що діють на час надання рахунку. Оплата за спожиту електричну енергію має бути здійснена споживачем у строк більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду. Рахунок формується споживачем самостійно в сервісі "Особовий кабінет" з моменту реєстрації споживача в сервісі не пізніше 24 годин після закінчення розрахункового періоду. В інших випадках рахунок формується та надається постачальником споживачу на підставі отриманих від споживача/оператора розподілу/адміністратора комерційного обліку даних. В таких випадках рахунок споживач отримує у відповідному центрі обслуговування клієнтів постачальника не пізніше наступного дня після закінчення розрахункового періоду. У разі не отримання споживачем рахунку в центрі обслуговування клієнтів, або у сервісі "Особистий кабінет" в зазначені строки постачальник направляє рахунок на електронну адресу споживача, зазначену в заяві-приєднанні (в такому випадку датою отримання рахунку вважається дата направлення постачальником електронного листа). У разі відсутності інформації про електронну адресу споживача, постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом, поштою (в такому випадку датою отримання рахунку споживачем вважається третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач). На період до дати початку дії нового ринку електричної енергії, у відповідності до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", не побутовий споживач надає звіти про покази засобу обліку за формою, яка є зразком до даного договору, або формою, узгодженою з оператором системи розподілу, за розрахунковий період та у дати, встановлені договором про постачання електричної енергії, що діяв станом на 31 грудня 2018 року, до отримання окремого повідомлення від постачальника про зміну відповідної дати чи періоду. Порушення строків оплати, передбачених даною комерційною пропозицією, є підставою для направлення вимоги Постачальника про забезпечення виконання зобов`язання.

У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню в порядку та розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції (п.5.11 договору).

Відповідно до п.6 комерційної пропозиції «Універсальна» за внесення платежів, передбачених умовами договору з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення

Пунктом 6.2 договору визначено, зокрема, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови цього договору починають виконуватися з з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднання (п.13.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, постачання електричної енергії відповідачу підтверджується наявними в матеріалах справи актами про прийняття - передавання товарної продукції (електроенергії) за періоди січень - травень 2019 року та серпень 2019 - березень 2020 року, які підписані представниками та скріплені печатками сторін.

Також, матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, відповідач отримав від позивача відповідні рахунки за спожиту електричну енергію за період січень - травень 2019 року та серпень 2019 - березень 2020 року, що підтверджується підписом представника відповідача.

Оскільки відповідач заборгованість за договором № 872 від 01.01.2019 не погасив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 81 205,82 грн заборгованості (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог), з яких: 71 882,37 грн - борг за спожиту електроенергію за період лютий 2020 - квітень 2020 року, 889,20 грн - 3% річних за період з 05.02.2019 по 31.05.2020, 370,68 грн - інфляційні втрати за період з 01.05.2019 по 31.05.2020, 8 063,57 грн - пеня за період з 05.02.2019 по 31.05.2020 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Судом встановлено, що між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії № 872 від 01.01.2019, на підставі якого позивач поставив відповідачу електроенергію, що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), які підписані та скріплені печатками сторін за періоди січень - травень 2019 року та серпень 2019 - березень 2020 року.

Як зазначалось судом, відповідно до п. 5.10 договору оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем, у строки визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем виставлено відповідачу рахунки за спожиту електроенергію на загальну суму 330 870,31 грн за періоди січень - травень 2019 року та серпень 2019 - березень 2020 року.

Разом з тим, позивачем надано виписку по рахунку від 30.03.2020 в підтвердження часткових оплат відповідачем основного боргу у загальному розмірі 213 559,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач в порушення своїх зобов`язань за договором не сплатив вартість спожитої електроенергії у визначений строк за лютий - квітень 2020 року, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 71 882,37 грн, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

При цьому, 22.06.2020 разом з відзивом відповідачем подано до суду платіжні доручення № 3036 від 05.06.2020 на суму 25 124,33 грн, №3035 від 05.06.2020 на суму 25 255,78 грн, № 3034 від 05.06.2020 на суму 21 502,26 грн.

Таким чином, відповідачем підтверджено повну оплату основного боргу за договором після звернення позивача з позовом до суду (23.04.2020 - відправлення позову поштовим відділення зв`язку) у загальному розмірі 71 882,37 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Суд звертає увагу, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Враховуючи те, що сума заборгованості у розмірі 71 882,37 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, суд на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України закриває провадження у справі №910/5713/20 в частині позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 71 882,37 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленої електричної енергії, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 889,20 грн - 3% річних за період з 05.02.2019 по 31.05.2020, 370,68 грн - інфляційні втрати за період з 01.05.2019 по 31.05.2020, 8 063,57 грн - пеня за період з 05.02.2019 по 31.05.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Пунктом 6 комерційної пропозиції до договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та 3% річних від суми боргу. Сума боргу сплачується споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Судом здійснено розрахунок 3% річних у межах заявленого позивачем періоду, судом встановлено, що такий розрахунок 3% річних у розмірі 889,20 грн є арифметично вірними, у зв`язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Також, судом здійснено детальний перерахунок розміру інфляційних втрат та встановлено, що за визначений позивачем період (01.05.2019-31.05.2019, 01.04.2020-30.04.2020) сума інфляційних втрат становить 370,68 грн, у зв`язку із чим вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Як вбачається із пояснень відповідача викладених у відзиві, останній заперечує проти стягнення суми пені, оскільки за січень-березень 2019 року минув річний строк позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік (п. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Таким чином, пеня може бути розрахована та стягнена за рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою.

Відповідно до наданого розрахунку пені, позивачем нараховано пеню за порушення відповідачем строків оплати за спожиту електричну енергію в періоди січень -травень 2019 року, серпень 2019 року - квітень 2020 року.

Поряд з тим, як вбачається зі штампу поштового відділення зв`язку на конверті, даний позов направлений до суду - 23.04.2020.

Положеннями ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач, заперечуючи проти позову просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені нарахованої на суми боргу за січень - березень 2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для пред`явлення позивачем вимог про стягнення пені у розмірі 1493,70 грн нарахованої на суми боргу за січень та лютий 2019 року, у зв`язку з чим суд відмовляє в частині стягнення пені у розмірі 1 493,70 грн.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12 березня 2020 року.

Таким чином, твердження позивача на те, що ним не пропущений строк позовної давності за вимогою про стягнення пені нарахованої за січень та лютий 2019 року, з посиланням на вище зазначені нормативні акти, судом відхиляються, оскільки з 12.03.2020 на момент запровадження карантину позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення пені за вказаний період.

Щодо вимоги позивача про нарахування пені за прострочення оплати за березень 2019 року, суд зазначає, що вказане прострочення виконання грошового зобов`язання за березень 2019 року починається з 03.04.2019, а тому строк позовної давності для звернення з даним позовом про стягнення пені слід обчислювати з 09.04.2019. Отже, враховуючи запровадження на території України карантину, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогою про стягнення пені є продовженим, а тому в цій частині позивачем строк не пропущений.

Також, відповідач у відзиві посилається на рішення Господарського суду м. Києва від 03.10.2019 у справі №910/10152/19 та зазначає, що пеня за травень 2019 року була сплачена відповідачем на підставі вказаного рішення.

Проте, суд дослідивши вказані обставини, звертає увагу відповідача, що рішенням Господарського суду м. Києва від 03.10.2019 у справі №910/10152/19 вирішено стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 259,73 грн, нарахованої у період з 08.06.2019 по 19.06.2019 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті активної електроенергії, спожитої за травень 2019 року, та 1509,83 грн за період з 18.05.2019 по 19.06.2019 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з попередньої оплати за червень 2019 року.

Разом з тим, у даній справі №910/5713/20 предметом спору, зокрема, є стягнення пені нарахованої позивачем за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті електроенергії, спожитої за травень 2019 року у період з 20.06.2019 по 18.07.2020.

Таким чином, враховуючи різні періоди нарахування пені у даній справі та у справі №910/10152/19, судом відхиляються доводи відповідача у цій частині.

Здійснивши перерахунок пені за березень -травень 2019 року, серпень 2019 року по квітень 2020 року, судом встановлено, що сума пені становить 6 569,87 грн, а тому вимоги у цій частині суд задовольняє.

Щодо клопотання про зменшення розміру неустойки заявленого відповідачем у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Суд звертає увагу, що для застосування вищевказаних правових норм щодо зменшення розміру неустойки, відповідач повинен довести наявність тих обстави, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, що штрафні санкції підлягають стягненню за самий факт допущення порушень щодо несвоєчасної оплати за спожиту електричну енергію, незалежно від того, чи завдано у зв`язку з цим збитки. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, а тому заявлене у відзиві клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд залишає без задоволення.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд частково задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про стягнення пені у сумі 6 569,87 грн, 3% річних у сумі 889,20 грн, інфляційних витрат у сумі 370,68 грн.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №910/65713/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 71 882,37 грн.

2. В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення задовольнити частково.

3.Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, м.Київ, вул.Дорогожицька, будинок 10, ідентифікаційний код 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькі енергетичні послуги" (87539, Донецька обл., місто Маріуполь, бульвар Шевченка, будинок 62, ідентифікаційний код 42086719) 3% річних у сумі 889,20 грн, інфляційні втрати у сумі 370,68 грн, пеню у сумі 6 569,87 грн та судовий збір у сумі 2102,00 грн.

4. В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.07.2020

Суддя О.В. Гулевець