РІШЕННЯ

23 липня 2020 року м. ТернопільСправа № 921/232/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

при секретарі судового засідання Саловській О.А.

розглянув справу

за позовом - Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001; адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027)

до відповідача - Шаталюка Олександра Олексійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 51234,24 грн заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 25.02.2016.

За участю від:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

Суть справи.

Акціонерне товариство "Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Шаталюка Олександра Олексійовича про стягнення 51234,24 грн заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 25.02.2016, яка складається з: 19400 грн - заборгованості за кредитом; 14098,18 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 291 грн - заборгованості по комісії за користування кредитом; 17445,06 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25.02.2016 Фізичною особою - підприємцем Шаталюком Олександром Олексійовичем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку в цьому банку, згідно з якою він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 25.02.2016. Відповідно до укладеного договору ФОП Шаталюку О.О. встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок в електронному вигляді через установлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг, та надано кредитний ліміт у розмірі 25000 грн. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у відповідача станом на 19.02.2020 виникла заборгованість у сумі 51234,24 грн, яку АТ «КБ «ПриватБанк» просить стягнути з Шаталюка О.О. у судовому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 06.04.2020, головуючим суддею для розгляду справи №921/232/20 визначено суддю Шумського І.П.

Ухвалою суду від 09.04.2020 позовну заяву Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" було залишено без руху, на підставі ст. 174 ГПК України, у зв`язку з недотриманням заявником вимог ст. ст. 164, 172 ГПК України, при її подачі до суду. Цією ж ухвалою позивачу було встановлено визначений ч. 2 ст. 174 ГПК України строк для усунення недоліків - десять днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В подальшому, Акціонерним товариством "Комерційний банк "ПриватБанк", заявою б/н від 10.04.2020 (вх. №2802 від 05.05.2020) подано до матеріалів справи документи на усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 09.04.2020.

Згідно ч. 1 ст. 176 ГПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Разом з цим, ч. 6 ст. 176 ГПК України вказано, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду (ч. 7 ст. 176 ГПК України).

07.05.2020 Господарським судом Тернопільської області до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області надіслано запит за №921/232/20/245/2020 з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача - фізичної особи Шаталюка Олександра Олексійовича .

27.05.2020 на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла відповідь, з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання громадянина Шаталюка Олександра Олексійовича є: АДРЕСА_2 адреса вказана і позивачем у позовній заяві.

Ухвалою суду від 28.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №921/232/20 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у даній справі, з повідомленням учасників процесу, призначено на 25.06.2020.

25.06.2020 Шаталюк О.О. подав до матеріалів справи клопотання б/н від 25.06.2020 (вх. 4031) про відкладення розгляду справи, призначеного на 25.06.2020. Вказане клопотання відповідач мотивував необхідністю отримання ним правової допомоги.

Ухвалою від 25.06.2020 відкладено судове засідання у даній справі на 23.07.2020.

Представник позивача в судове засідання 23.07.2020 не з`явився, запропонованих ухвалою суду від 25.06.2020 пояснень не надав, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 23.07.2020 не забезпечив, у встановлений судом в ухвалі від 25.06.2020 (про відкриття провадження у справі) строк відзиву на позов не надав.

Частиною 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Норма такого ж змісту відображена і у частині 2 статті 178 ГПК України.

В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення від 29.05.2020 зі штрихкодовим ідентифікатором № 500, яким на адресу відповідача направлялась копія ухвали від 28.05.2020 про відкриття провадження у справі.

Вказаний рекомендований лист повернувся на адресу суду 19.06.2020 без вручення адресату, із проставленими 17.06.2020 відмітками підприємства зв`язку «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою».

Однак, наявний в матеріалах справи оригінал ухвали від 28.05.2020 містить датовану 24.06.2020 відмітку відповідача про отримання ним особисто копії ухвали від 28.05.2020 врезультаті його особистого звернення до суду з приводу цього.

Рекомендоване повідомлення від 01.07.2020 зі штрихкодовим ідентифікатором № 629, яким на адресу відповідача направлялась копія ухвали від 25.06.2020 про відкладення судового засідання повернулась на адресу суду 09.07.2020 без вручення адресату, із проставленою 07.07.2020 відміткою підприємства зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судом здійснювалась відправка рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме АДРЕСА_2 , м. Тернопіль .

Не перебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом відповідно за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.03.2018, винесеній по справі №911/1163/17.

Судом також враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В порядку ч. 3 ст. 222 ГПК України, внаслідок неявки в судові засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2016 Фізичною особою-підприємцем Шаталюком Олександром Олексійовичем підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої він приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», що розміщені на офіційному веб-сайті банку www.pb.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 25.02.2016.

Також, 25.02.2016 Фізичною особою-підприємцем Шаталюком Олександром Олексойовичем підписано Заяву на відкриття рахунку, з якої вбачається відкриття останньому карткового рахунку у гривнях (№ НОМЕР_1 ), рахунку для соціальних виплат (№ НОМЕР_2 ), а також двох поточних рахунків у гривнях (№ НОМЕР_3 ), у т.ч. депозитного (№ НОМЕР_4 ).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за вих. № 60225ТЕ23S03Q від 19.02.2020 на гривневий рахунок відповідача №8788 встановлено кредитний ліміт в сумі 25000 грн.

Вказана заявка виконана банком, в підтвердження чого останнім надано виписку по рахунку № НОМЕР_3 .

Як вбачається з виписки по рахунку відповідача № НОМЕР_3 , сформованої за період з 25.02.2016 по 10.04.2020, кредит в розмірі 20544,67 грн вийшов на прострочку - 15.02.2018.

На це вказує і банківська виписка по рахунку № НОМЕР_5 , сформована за період з 13.01.2018 по 13.02.2020, згідно якого борг по кредиту складає 19400 грн.

В матеріалах справи міститься Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №, сформований судом станом на 08.04.2020 на Шаталюка Олександра Олексійовича .

З його змісту вбачається, що Шаталюк О.О . зареєрований як фізична особа - підприємець 15.11.2007. А 14.06.2018 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП Шаталюка О.О.

Зазначаючи про неналежне виконання відповідачем умов договору банківського обслуговування від 25.02.2016, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Шаталюка О.О. 51234,24 грн заборгованості, у тому числі: 19400 грн - заборгованості за кредитом; 14098,18 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 291 грн - заборгованості по комісії за користування кредитом; 17445,06 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути з Шаталюка О.О. , як з фізичної особи, заборгованість за кредитним договором, укладеним між банком та Шаталюком О.О. , як фізичною особою - підприємцем. Тобто з фізичної особи, підприємницька діяльність якої припинена.

Згідно із ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в реакції на час припинення Шаталюком О.О. підприємницької діяльності) фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статтей 51, 52, 598-609 ЦК України, статтей 202-206, 208 ГК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи - підприємця не припиняються.

Тому, такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Спір у даній справі стосується тверджень позивача про неналежне виконання відповідачем умов договору банківського обслуговування б/н від 25.02.2016, який укладено шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам, зокрема поточні рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для збергінання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

У ст.1067 ЦК України зазначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За своєю правовою природою укладений 25.02.2016 договір, відповідно до якого банк відкрив відповідачу поточний рахунок №8788 та встановив кредитний ліміт, є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору.

Порядок надання кредиту за послугою кредитний ліміт на поточний рахунок регламентований розділом 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умови).

Пунктом 3.2.1.1.16 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01 лютого 2016 року, що діяли станом на час підписання заяви про приєднання) зазначено, що при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно з п. 3.2.1.1.1. Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Техніко-економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

У п. 3.2.1.1.3. Умов визначено, що кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку (п. 3.2.1.1.5 Умов).

Відповідно до п. 3.2.1.1.6. Умов ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших).

У п. 3.2.1.1.11 Умов зазначено, що період безперервного користування «кредитним лімітом на поточному рахунку» - не більше 30 днів.

Згідно п. 3.2.1.2.2.2 та п. 3.2.1.2.2.5 Умов клієнт зобов`язується, зокрема, сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом та повернути кредит.

Банк вправі самостійно списувати грошові кошти з рахунку клієнта для погашення заборгованості по кредиту, відсотках за його використання, комісії та пені (п. 3.2.1.2.2.8 Умов).

Відповідно до п. 3.2.1.4.1.2 Умов за сумами кредиту, отриманих з 01.01.2016, при наявності дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника при закритті банківського дня, проводиться нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 32 (тридцять два) % річних. Списання нарахованих відсотків проводяться по 1-х числах кожного місяця, за попередній місяць.

У п. 3.2.1.4.1.3 Умов вказано, що за сумами кредиту, отриманими з 01.01.2016 у разі непогашення кредиту впродовж 30 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 31 -го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань клієнт сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 64 (шістдесят чотири) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов`язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиконання на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п.п. 3.2.1.4.1.4 Умов).

При порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні (п. 3.2.1.5.1 Умов).

Пункт 3.2.1.5.4 Умов містить вказівку на те, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, п. 3.2.1.5.3 здійснюються протягом 15 (п`ятнадцяти) років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано клієнтом.

Відповідно до п. 3.2.1.5.7. терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відстоків за користування кредитом, винагороди, неустойки -пені, штрафів встановлюються сторонами тривалість 5 років.

Пунктом 3.2.1.6.1 Умов визначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта набирає чинності з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи, а саме випискою про рух коштів на поточному рахунку клієнта № НОМЕР_3 , випискою № НОМЕР_5 , доданим до позовної заяви розрахунком підтверджено, що відповідач здійснював користування кредитним лімітом, проте не забезпечив на поточному рахунку на 30-й день користування нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня, у зв`язку з чим, 15.02.2018 банк виніс кредит на прострочку за договором від 25.02.2016 в сумі 20544,67 грн.

Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У відповідності до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позивальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Станом на дату оформлення позовної заяви - 19.02.2020 заборгованість відповідача за кредитом перед банком склала 19400 грн, вказана сума не повернена банку, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_5 .

За час розгляду судом справи №921/232/20 наведене відповідачем не спростовано, факт користування кредитними коштами не заперечено.

Як вже зазначалось, про перебування в провадженні Господарського суду Тернопільської області справи №921/232/20 Шаталюк О.О. обізнаний.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст. 14, ч. 4 ст. 74 цього Кодексу, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 вказує на те, що виходячи із визначених ст. 3 ЦК України таких основних засад цивільного законодавства, як свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Обгрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позивальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві, підписаній позивальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд зазначає, що у даному випадку, у даній справі, умови договору приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома.

Зміст Умов, станом на 01.02.2016 (в редакції на час приєднання відповідача до них), та Умов, доданих до позову, є відмінними.

Відповідно до цього, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Про що відповідач повинен був бути належним чином обізнаний.

У доданому до позову витягу з Умов та правил надання банківських послуг, серед іншого, визначено проценту ставку, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, та її розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення щодо терміну дії договору (з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до Умов до повного виконання зобов`язань сторонами), позовної давності за вимогами банку - 5 років, інші умови.

Враховуючи наведене, в матеріалах справи відсутні докази того, які саме Умови були запропоновані відповідачу при підписанні ним заяви від 25.02.2016, з якими Умовами він ознайомився і підписав. Доданий до позовної заяви Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем 25.02.2016 договору, оскільки позивач не довів, що на час підписання 25.02.2016 діяла саме така редакція. У доданому Витягу з Умов відсутня вказівка станом на яку дату ці Умови діяли.

Разом з цим, у підписаній 25.02.2016 заявці про відкриття поточного рахунку та про приєднання до Умов процентна ставка не зазначена, немає умов про строк повернення отриманих коштів, про сплату комісії, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафу, пені) за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 статті 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмірі встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, суд звертає увагу, що п. 3.2.1.4.1.2 Умов (в редакції на момент підписання заявки від 25.02.2016) передбачав нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 32 (тридцять два) % річних, за сумами кредиту, отриманих з 01.01.2016, при наявності дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника при закритті банківського дня.

А у долученому до позовної заяви розрахунку, з врахуванням тексту Умов доданих до позову, заявлено до стягнення суму відсотків за користування кредитом з використання іншої відсоткової ставки - 34%.

З приводу цього позивачем не надано письмових пояснень під час розгляду справи судом.

А тому, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 14098,18 грн - відсотків за користування кредитними коштами, 17445,06 грн - пені та 291 грн - комісії.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позивальником кошти в добровільному порядку банку не повернуто, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обовзяку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з Шаталюка О.О. заборгованість за кредитом в сумі 19400 грн є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №916/548/19, від 18.02.2020 у справі №914/504/18, від 17.03.2020 у справі №910/9788/19, від 27.05.2020 у справі №382/424/18, від 11.03.2020 у справі №185/2561/18, від 12.03.2020 у справі №369/2163/18, від 20.05.2020 у справі №355/629/17, від 06.05.2020 у справі №520/4042/18, від 15.01.2020 у справі №125/1097/18, а також Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

В порядку ст. ст. 123,129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 12-13, 20, 73-80, 86, 91, 123,129, 233, 236-240, 247-252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

1. Стягнути з Шаталюка Олександра Олексійовича , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570) 19400 (дев`ятнадцять тисяч чотириста) грн - заборгованості за кредитом, 795 (сімсот дев`яносто п`ять) грн 93 коп. - судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Видати наказ.

2. В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено 27.07.2020.

Суддя І.П. Шумський