ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року Справа № 918/686/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Оніщук Є.О. - адвокат;

відповідача - Ошурко Й.М. - адвокат;

третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14 липня 2020 року у справі №918/686/20 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Голденкерн"

про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності (про забезпечення позову)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14 липня 2020 року у справі №918/686/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко" про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт" (34731, Рівненська обл., Корецький район, с. Іванівка, вул. Центральна, буд. 10А, ), а також будь-яким іншим третім особам від імені та в інтересах ТОВ "Поліський стандарт" або щодо нього, вчиняти будь-які дії направлені на перешкоджання, без дозволу та присутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко" (11772, Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н., с. Броники, вулиця Шосейна, буд 5-А, ), та блокування роботи ТОВ "Цефей - Еко" у будь-який спосіб, спрямованих на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) предмету застави, а саме: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1 469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, відповідач - ТОВ "Поліський стандарт" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Рівненської області скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко" про забезпечення позову відмовити. Крім того, апелянт просить зупинити дію ухвали Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 липня 2020 року у справі №918/686/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14 липня 2020 року у справі №918/686/20; розгляд справи призначено на 30 липня 2020 року об 14:30 год.

В доповненнях на апеляційну скаргу ТОВ "Поліський стандарт" зазначив, що застосувавши визначені заходи забезпечення позову суд вирішив питання спору про право та допустив фактичне задоволення позовних вимог в частині передачі майна у володіння ТОВ "Цефей - Еко", а відтак не вирішуючи справи по суті позбавив ТОВ "Поліський стандарт" права володіння, як складового елементу права власності. Крім того зазначив, що враховуючи характер предмету застави та можливі збитки відповідача (третіх осіб) внаслідок порушення процесу збору врожаю з метою отримання відповідної сільгосппродукції, існування вжитих судом заходів забезпечення позову, може порушити принцип співмірності та збалансованості інтересів сторін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною та обгрунтованою, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

30 липня 2020 року у судовому засіданні прийняв участь представник ТОВ "Цефей - Еко" - адвокат Оніщук Є.О. і представник ТОВ "Поліський стандарт" - адвокат Ошурко Й.М.

Крім того, в судове засідання для прийняття участі у розгляді справи з`явився як представник ТОВ "Голденкерн" - Лакиза С.М. На підтвердження своїх повноважень останнім було надано довіреність №20/07/20-1 від 20.07.2020.

Однак, як було встановлено колегією суддів, Лакиза С.М. не є адвокатом, також з наданих документів не вбачається право Лакизи С. М . представляти інтереси третьої особи - ТОВ "Голденкерн" у Північно-західному апеляційному господарському суді в порядку самопредставництва, як про те зазначено у приписах ст.ст. 56 ч.ч. 1,3, 58 ч. 1 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.56 ГПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до ч.1 ст.58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник; при цьому слід зауважити, що до останніх (законних представників) Лакиза С.М., в силу положень статті 57 вказаного Кодексу, не відноситься.

Відповідно до ч.3 ст.131-2 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Згідно з ч.4 ст.60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження адвоката як представника в господарському судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до частини першої статті 26 вказаного Закону, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Натомість, Лакизою С.М. не було надано до Північно-західного апеляційного господарського суду достатніх доказів того, що він може представляти інтереси ТОВ "Голденкерн" ані в рамках представництва, ані в рамках самопредставництва, а відтак останній не був допущений до участі у судовому засіданні як представник ТОВ "Голденкерн", однак був присутній в залі судового засідання як вільний слухач.

Незважаючи на вищевказаний факт та враховуючи вимоги ч.12 ст.270 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні за відсутності повноваженого представника третьої особи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 23 липня 2020 року явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

24 липня 2020 року від представника позивача на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про залишення апеляційної скарги ТОВ "Поліський стандарт" без розгляду, яке обгрунтоване тим, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22 липня 2020 року у справі №918/686/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт" від 16.07.2020 року про скасування заходів забезпечення позову задоволено та скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20.

Відтак, ТОВ "Цефей - Еко" просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2020 у справі №918/686/20 про забезпечення позову залишити без розгляду та закрити апеляційне провадження.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача підтримав дане клопотання; представник відповідача проти його задоволення заперечив.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, не вбачає підстав для його задоволення, оскільки наявність ухвали, якою скасовано заходи забезпечення позову не виключає можливість перегляду ухвали про забезпечення позову вищою судовою інстанцією, зокрема, і з урахуванням того, що можливість оскарження ухвали про забезпечення позову передбачена ч.8 ст.140 та п.3 ч.1 ст.255 ГПК України. Перегляд ухвали в апеляційному порядку про забезпечення позову та прийняття ухвали про скасування заходів забезпечення позову за своєю правовою природою є різними процесуальними діями, не пов`язаними між собою, та з різними процесуальними наслідками. При цьому колегія суддів зазначає, що наявність ухвали, якою скасовано заходи забезпечення позову не виключає правомірність перегляду ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову будь-якою інстанцією. Повноваження суду апеляційної інстанції, зокрема, щодо закриття апеляційного провадження встановлені ст.264 ГПК України, яка не містить такої підстави як відсутність предмету спору чи предмету оскарження, а містить вичерпний перелік підстав для закриття апеляційного провадження.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт", в якому просить в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Поліський стандарт" перед ТОВ "Цефей - Еко" за договорами поворотної фінансової допомоги № 17/06/26-ПФД-1 від 26.06.2017 р., № 18/03/21-ПФД від 21.03.2018 р., № 18/04/02-ПФД від 02.04.2018 р., № 18/05-17-ПФД від 17.05.2018 р., № 19/01/28-ПФД від 28.01.2019 р., в розмірі 25 730 183, 76 грн, звернути стягнення на предмет застави: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1 469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ТОВ "Цефей - Еко" за залишковою балансовою вартістю предмету застави 9 607 879,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.12.2019 між ТОВ "Голденкерн" (первісний кредитор) та ТОВ "Цефей - Еко" (новий кредитор) укладено договір №16/12/2019-Г про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги до ТОВ "Поліський стандарт" за укладеними ТОВ "Поліський стандарт" і первісним кредитором договорами (основні договори), а новий кредитор на умовах даного договору приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основними договорами. ТОВ "Цефей - Еко" вказує про те, що останній набув право вимоги до ТОВ "Поліський стандарт", згідно договорів позики та договору застави, який укладений на забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики, та став кредитором/заставодержателем відносно вимог до ТОВ "Поліський стандарт". Позивач зазначає, що оскільки строк виконання забезпечених заставою зобов`язань настав 31.12.2019, а відповідач своїх зобов`язань не виконав, позивач вважає, що набув право звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на предмет застави.

Одночасно з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко" до Господарського суду Рівненської області подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої останнє просить суд заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт", а також будь яким іншим третім особам без виключення, від імені та в інтересах власника або щодо нього, вчиняти будь які дії направлені на перешкоджання, в тому числі примусове, без дозволу та присутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко", та блокувати роботи ТОВ "Цефей - Еко" у будь який спосіб, в тому числі примусовий, спрямованих на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) предмету застави, а саме: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1 469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада.

В обґрунтування поданої заяви, ТОВ "Цефей - Еко" зазначає, що зважаючи на характер майна (сезонність, необхідність збору у відповідний період), яке є предметом застави, а також зважаючи на той факт, що ТОВ "Поліський стандарт" ухиляється від виконання зобов`язань, зменшує активи товариства шляхом припинення прав на земельні ділянки, в тому числі на земельні ділянки, на яких знаходиться предмет застави, вважає що у разі невжиття заходів забезпечення позову, воно може бути відчуженим або знищеним, що в свою чергу зумовить ускладнення або навіть унеможливить для ТОВ "Цефей - Еко" виконання відповідного рішення суду, у разі задоволення його позовних вимог. Щодо зустрічного забезпечення, то заявник зазначає що вжиті заходи забезпечення позову не спричинять в жодному випадку збитків відповідачу, оскільки майно щодо якого вживаються заходи перебуває в заставі позивача.

Місцевий господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються дані вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Відповідно до ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

За приписами ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Тобто, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2,5,6,7 ст.137 Господарським процесуальним кодексом України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При цьому, судова колегія зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.ст. 76-78 ГПК України).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет застави: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1 469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ТОВ "Цефей - Еко" за залишковою балансовою вартістю предмету застави 9 607 879,88 грн., в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Поліський стандарт" перед ТОВ "Цефей - Еко" за договорами поворотної фінансової допомоги № 17/06/26-ПФД-1 від 26.06.2017 р., № 18/03/21-ПФД від 21.03.2018 р., № 18/04/02-ПФД від 02.04.2018 р., № 18/05-17-ПФД від 17.05.2018 р., № 19/01/28-ПФД від 28.01.2019 р., в розмірі 25 730 183, 76 грн.

Спір між сторонами справи виник через те, що за твердженням позивача, відповідач своїх зобов`язань забезпечених заставою у встановлений строк не виконав, відтак ТОВ "Цефей - Еко" набув право звернути стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього.

Як вбачається з заяви ТОВ "Цефей - Еко" про забезпечення позову, загальний розмір заборгованості ТОВ "Поліський стандарт" по укладених з ТОВ "Голденкерн" договорах позики становить 21 919 215,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань за договорами позики, 23 жовтня 2019 року між ТОВ "Голденкерн" та ТОВ "Поліський стандарт" укладено договір застави незавершеного виробництва. 16.12.2019 між ТОВ "Голденкерн" (первісний кредитор) та ТОВ "Цефей - Еко" (новий кредитор) укладено договір № 16/12/2019-Г про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого первісний кредитор оплатно передає (відступає) належне йому право вимоги до ТОВ «Поліський стандарт» за укладеними між ТОВ "Поліський стандарт" (боржник) і первісним кредитором договорами (основні договори), а новий кредитор на умовах даного договору приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основними договорами, в тому числі і за вищевказаними договорами позики.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 66731901 від 07.07.2020 за ТОВ "Цефей - Еко" 07.07.2020 року зареєстровано обтяження № 27920041 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, об`єкт обтяження - незавершене виробництво (озима пшениця), площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак), площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив), площею 1 469,0 га, місцезнаходження: Рівненська область, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада.

Разом з тим судами обох інстанцій встановлено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №2299/5 від 03.07.2020 задоволено скаргу фірми ТЕРРАСІД КЮРБІСХАНДЕЛЬ ГМБХ від 18.02.2020 на рішення державного реєстратора виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовської Анастасії Віталіївни.

Виходячи з вищевказаного Наказу Міністерства юстиції України та висновку Колегії Міністерства юстиції від 19.06.2020 за результатами розгляду скарги, ТОВ "Поліський стандарт" в особі виконавчого директора Власюка В.В. укладено додаткові угоди до діючих довгострокових договорів оренди землі, скоротивши термін їх дії до лютого 2020 року.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000075 від 21.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364-1 КК України.

Таким чином, наявність вчинення дій з боку відповідача шляхом припинення прав на земельні ділянки, в тому числі на земельні ділянки, на яких знаходиться предмет застави, та ухилення від виконання зобов`язання забезпечених заставою, в разі задоволення позову ТОВ "Цефей - Еко" про звернення стягнення на предмет застави: незавершене виробництво (озима пшениця) на земельних ділянках площею 460,0 га; незавершене виробництво (озимий ріпак) на земельних ділянках площею 171,0 га; незавершене виробництво (під ярі культури: оранка, чизелювання, глибоку рихлення, дискування, внесення органічних добрив) на земельних ділянках площею 1 469,0 га, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт" та знаходяться у Рівненській області, Корецький район: Іванівська сільська рада, Стовпинська сільська рада, Великомежирицька сільська рада, Коловертівська сільська рада, Залізницька сільська рада, Харалузька сільська рада, шляхом визнання права власності на зазначене майно, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, оскільки на момент його виконання взагалі може бути відсутній предмет, на який буде визнано право власності, що може призвести до заподіяння матеріальної шкоди законним володільцям, а відтак і повторного порушення цивільних прав та законних інтересів позивача.

Застосування вищевказаного заходу забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача чи інших осіб, які не є учасниками даного судового процесу. Вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та не завдасть настільки істотних наслідків для усіх зацікавлених осіб, ніж якщо такі заходи вжиті не будуть.

Відповідно до п. 3.1. договору застави, позивач (ТОВ "Цефей-Еко") має право:

- перевіряти документально та фактично наявність, склад, стан і умови збереження, використання та експлуатації предмета застави.

- вимагати від заставодавця вжиття заходів, необхідних для збереження предмета застави та його захисту від посягань з боку третіх осіб.

Згідно з п. 6.3.1. договору застави заставодержатель має право після одержання предмета застави у володіння задовольнити свої вимоги по договору шляхом набуття права власності на предмет застави.

Оскільки предметом позову є звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на користь ТОВ "Цефей-Еко", останнє правомірно розраховує, що у разі задоволення його позовних вимог воно зможе виконати відповідне рішення суду та отримати у своє володіння все вказане рухоме майно (незавершене виробництво озимої пшениці, озимого ріпаку).

Однак, зважаючи на характер майна (сезонність, необхідність збору у відповідний період, доробку, очистку, зберігання у відповідних умовах), яке є предметом застави, а також зважаючи на той факт, що ТОВ "Поліський Стандарт" ухиляється від виконання зобов`язань, зменшуючи активи товариства шляхом припинення прав на земельні ділянки, в тому числі на земельні ділянки, на яких знаходиться предмет застави, колегія суддів вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, воно може бути відчуженим або знищеним, що в свою чергу зумовить ускладнення або унеможливить для ТОВ "Цефей-Еко", у разі задоволення його позовних вимог, виконання відповідного рішення суду.

При цьому, посилання скаржника на те, що оскаржуваною ухвалою фактично визнано за позивачем право власності на майбутній урожай колегією суддів до уваги не беруться, оскільки ухвалою від 14.07.2020 ТОВ "Цефей-Еко" надано право вчиняти щодо предмету застави дії, спрямовані на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо), однак вжиті заходи забезпечення позову не дають позивачу можливості розпоряджатись предметом застави, а спрямовані виключно на збереження предмету застави, можливість його покращення під час зберігання, оскільки зібране незавершене виробництво потребує належного зберігання, очищення, сушки тощо.

Також безпідставними є посилання скаржника на те, що суд першої інстанції вживши заходи забезпечення позову допустив захоплення урожаю, який не має жодного відношення до ТОВ "Поліський стандарт", поставивши при цьому під загрозу збір урожаю, який належить третім особам, оскільки оскаржуваною ухвалою від 14.07.2020 чітко вказано, що заходи забезпечення стосуються незавершеного виробництва на земельних ділянках, які перебувають у користуванні ТОВ "Поліський стандарт".

Більше того, заходи забезпечення вжито щодо незавершеного виробництва на земельних ділянках - посівів, передбачених договором застави, а не щодо земельних ділянок, що жодним чином не порушує речові права на них. При цьому, у разі встановлення обставин про зміну користувача або власника земельних ділянок, зазначене не змінює права власності на незавершене виробництво, яке належить ТОВ "Поліський стандарт", оскільки воно не могло бути відчужене у зв`язку з укладеним договором застави.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необгрунтованність вимог заявника, як в частині заборони на вчинення дій третіми особами чи блокування робіт ТОВ "Цефей-Еко" в примусовому порядку так і в частині відсутності ідентифікації "власника" предмету застави, оскільки (в першому випадку) фактично судом буде заборонено вчиняти дії в тому числі і на виконання рішень суду (за їх наявності), а в другому випадку - вжиті заходи зроблять неможливим виконання рішення суду про визнання права власності за позивачем у цій справі, у випадку задоволення позову.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що подані позивачем докази дають підстави стверджувати, що відповідачем вчиняються дії, які можуть призвести до зникнення майна чи зменшення його за кількістю, а також можуть бути вчинені інші дії щодо майна, яке є предметом застави без відома заставодержателя, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей - Еко" про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт", а також будь-яким іншим третім особам без виключення, від імені та в інтересах ТОВ "Поліський стандарт" або щодо нього, вчиняти будь-які дії направлені на перешкоджання, без дозволу та присутності представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Еко" та блокування роботи ТОВ "Цефей-Еко" у будь-який спосіб, спрямованих на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) предмету застави, оскільки такі заходи забезпечення позову спрямовані на запобігання можливим негативним наслідкам.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліський стандарт" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14 липня 2020 року у справі №918/686/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №918/686/20 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "31" липня 2020 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Демидюк О.О.