ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2020 Справа № 905/910/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Хабарової М.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
доДержавного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая»
простягнення 144 850,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення штрафу у розмірі 144850,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем здійснено перевезення вантажу у вагоні №55420525 за накладною №52591641, у вагоні №62596044 за накладною №52591674, у вагоні №55422315 за накладною №52591682, у вагонах №64021710 та №62200647 за накладною №52591716. На станції призначення на вимогу вантажоодержувача залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено розбіжності між фактичною масою вантажу у вагонах №55420525, №62596044, №55422315, №64021710, №62200647 та відомостями, зазначеними у накладних, про що складено комерційні акти №482803/345 від 18.11.2019, №482803/346 від 18.11.2019, №482803/347 від 18.11.2019, №482803/348 від 18.11.2019, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф за неправильне зазначення у накладних маси вантажу у розмірі 144850,00 грн, який він просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 19.05.2020 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення штрафу у розмірі 144 850,00 грн залишено без руху.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.06.2020 у справі №905/910/20 після усунення позивачем недоліків позовної заяви, які стали підставою для її залишення без руху, за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №905/910/20; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

18.06.2020 до суду від позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується з визначеною позивачем вагою з урахуванням норм нестачі в акті №38, оскільки там вказаний 1% норми природної втрати, а відповідно до приписів п. 24 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, визначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому свіжому) або вологому стані. У відзиві на позовну заяву відповідач також просить суд зменшити розмір штрафу, у зв`язку з тяжким майновим станом підприємства, а також враховуючи ті обставини, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин, не спричинило небезпеку на залізничному транспорті.

08.07.2020 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що наданий акт №38 від 18.11.2019 є внутрішнім документом щодо прийняття кількості продукції вантажоодержувачем і не підписувався працівниками залізниці. Крім того, позивач зазначив, що акт №38 та відомості до нього, не тільки не спростовують, а навпаки підтверджують факт невідповідності ваги вантажу зазначеній відповідачем в накладних №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716 фактичній вазі в спірних вагонах №№55420525, 62596044, 55422315, 64021710, 62200647. Будь-яких доказів, що відповідач після складання вантажоодержувачем акту №38 від 18.11.2019 був не згодний з визначеною при зважуванні вагою вантажу у спірних вагонах, відповідачем не надано. Позивач також заперечив проти тверджень відповідача, що повинна застосовуватися норма природної втрати 2%, оскільки в графі 20 накладних №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716 зазначено «Уголь каменный марки г-газовий, вологістю вантажу 6,3%», а тому вказане, на його думку, свідчить про зазначення якісної характеристики вантажу, а не його вологого стану. Разом з тим, позивач заперечив, щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення штрафу, оскільки вважає, що зазначений штраф, відповідно до п.п. 118, 122 Статуту залізниць стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач можливістю подання заперечень на відповідь на відзив відповідно до ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

16.11.2019 зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» (вантажовідправник) на адресу вантажоотримувача - Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» на станцію Авдіївка Донецької залізниці у вагоні №55420525 за накладною №52591641, у вагоні №62596044 за накладною №52591674, у вагоні №55422315 за накладною №52591682, у вагонах №64021710 та №62200647 за накладною №52591716 відвантажено вантаж: вугілля кам`яне марки г-газовий, вологістю вантажу 6,3%.

При оформленні зазначених залізничних накладних відповідачем зазначено масу вантажу:

- за залізничною накладною №52591641 у вагоні №№55420525 - 60800 кг;

- за залізничною накладною №52591674 у вагоні №62596044 - 58800 кг;

- за залізничною накладною №52591682 у вагоні №55422315 - 58500 кг;

- за залізничною накладною №52591716 у вагоні №64021710 - 59100 кг та у вагоні №62200647 - 58400 кг.

Завантаження вагонів здійснювалось засобами вантажовідправника. В накладних також зазначено, що масу визначено на 200-тонних вагонних вагах заводський №0031 вантажовідправником.

На станції призначення Авдіївка Донецької залізниці на вимогу вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту залізниць України було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено розбіжності між фактичною масою вантажу у вагонах №55420525, №62596044, №55422315, №64021710, №62200647 та відомостями, зазначеними у накладних, про що складено комерційні акти №482803/345 від 18.11.2019, №482803/346 від 18.11.2019, №482803/347 від 18.11.2019, №482803/348 від 18.11.2019.

Відповідно до комерційного акту №482803/345 від 18.11.2019 було здійснено комерційне переважування вагону №55420525 на 100-тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до станції Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019 та встановлено, що згідно документу значиться вага: нетто 60800 кг, тара 24000 кг, при зважуванні виявилося: брутто 82950 кг, тара 24000 кг, нетто 58950, що менше ваги зазначеної в накладній на 1850 кг. У комерційному акті також вказано, що вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно закриті, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 10-20 см, розрівнена, маркова повздовжньою смугою по всій довжині вагона.

Відповідно до комерційного акту №482803/346 від 18.11.2019 було здійснено комерційне переважування вагону №62596044 на 100-тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до станції Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019 та встановлено, що згідно документу значиться вага: нетто 58800 кг, тара 23400 кг, при зважуванні виявилося: брутто 80700 кг, тара 23400 кг, нетто 57300, що менше ваги зазначеної в накладній на 1500 кг. У комерційному акті також вказано, що вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно закриті, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 10-20 см, розрівнена, маркова повздовжньою смугою по всій довжині вагона.

Відповідно до комерційного акту №482803/347 від 18.11.2019 було здійснено комерційне переважування вагону №55422315 на 100-тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до станції Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019 та встановлено, що згідно документу значиться вага: нетто 58500 кг, тара 24000 кг, при зважуванні виявилося: брутто 80100 кг, тара 24000 кг, нетто 56100, що менше ваги зазначеної в накладній на 2400 кг. У комерційному акті також вказано, що вантаж прибув у справному вагоні, люка, двері щільно закриті, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 10-20 см, розрівнена, маркова повздовжньою смугою по всій довжині вагона.

Відповідно до комерційного акту №482803/348 від 18.11.2019 було здійснено комерційне переважування вагонах №64021710 та №62200647 на 100-тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до станції Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019 та встановлено, що згідно документу в вагоні №64021710 значить вага: нетто 59100 кг, тара 23600 к, в вагоні №62200647 значиться вага: нетто 58400, тара 23500 кг. При зважуванні виявилось в вагоні №64021710 брутто 80650 кг, тара 23600 кг, нетто 57050 кг, що менше ваги зазначеної в накладній на 2050 кг, в вагоні №62200647 брутто 80100 кг, тара 23500 кг, нетто 56600 кг, що менше ваги зазначеної в накладній на 1800 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люка, двері щільно закриті, течі вантажу не має. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 10-20 см, розрівнена, маркова повздовжньою смугою по всій довжині вагона.

Відповідно до технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) №0380 станції Авдіївка Донецької залізниці, власник ЗВВТ Авдіївський КХЗ дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію - 23.02.2009, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 6 місяців. Повірка ваг проводилась 22.04.2019, а огляд-перевірка ваг 25.10.2019, про що свідчать відповідні записи у технічному паспорті ваг.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Згідно з п. 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Тобто приписи п.10 Правил складання актів на виконання ст.129 Статуту залізниць є імперативними щодо суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці, поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17, від 18.06.2018 у справі №910/11397/17 та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.

Як вбачається з матеріалів справи, комерційні акти №482803/345 від 18.11.2019, №482803/346 від 18.11.2019, №482803/347 від 18.11.2019, №482803/348 від 18.11.2019 підписані: начальником станції - Балачіовим Б.Ю., в.о. інженера - Ракімчуком О.Г. , агентом комерційним - Стеценко О.В. , прийомоздавальником ПрАТ «АКХЗ» - Котляровою Л.Л .

Позивачем на підтвердження повноважень працівників залізниці на підписання комерційного акту подано до матеріалів позовної заяви наказ Структурного підрозділу «Станція Покровськ» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.03.2019 №656/ДС «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 станції Покровськ».

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що агент комерційний Стеценко О.В та в.о. інженер Ракімчук О.Г. мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, та фактичної маси вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Аналогічне положення закріплено в п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Провізна плата за перевезення вантажу у вагонах №№55420525, 62596044, 55422315, 64021710, 62200647 згідно залізничних накладних в накладних №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716 фактичній вазі в спірних складає 5794 грн.

Оскільки саме відповідач, як відправник, визначив масу вантажу, заповнив і підписав накладну, яка є основним перевізним документом, надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно зі ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то позов підлягає задоволенню за рахунок відправника - відповідача у справі.

Позивачем, за неправильно зазначену масу у залізничних накладних у спірних вагонах нараховано штраф у загальному розмірі 144850,00 грн, зокрема:

- за залізничною накладною №52591641 у вагоні №55420525, нараховано 28970,00грн;

- за залізничною накладною №52591674 у вагоні №62596044, нараховано 28970,00грн;

- за залізничною накладною №52591682 у вагоні №55422315, нараховано 28970,00грн;

- за залізничною накладною №52591716 у вагоні №64021710, нараховано 28970,00грн;

- за залізничною накладною №52591716 у вагоні №62200647, нараховано 28970,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з визначеною позивачем вагою з урахуванням 1% норми природної втрати оскільки, відповідно до приписів п. 24 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, визначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому свіжому) або вологому стані.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти тверджень відповідача, що повинна застосовуватися норма природної втрати 2%, оскільки в графі 20 накладних №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716 зазначено «Уголь каменный марки г-газовий, вологістю вантажу 6,3%», а тому вказане на його думку свідчить про зазначення якісної характеристика вантажу, а не його вологий стан.

Суд не погоджується з вказаним твердженням відповідача та зазначає наступне.

У графі 20 залізничних накладних №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716 «Найменування вантажу» зазначено, що спірний вантаж вугілля кам`яне марки г-газовий, вологість вантажу 6,3%.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 «Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях» для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше 16,0%, а як вбачається з наданих до матеріалів справи залізничних накладних, кам`яне вугілля перевозилось у твердому стані, з вологістю 6,3%, тобто з характеристиками в межах встановлених норм.

Отже, з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716 було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 цих накладних у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку штрафу.

Суд також відхиляє доводи відповідача в частині посилання на акт приймання продукції по кількості №38 від 18.11.2019, оскільки предметом даного спору є стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу за угодою між залізницею та відповідачем на перевезення вантажу згідно накладних №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716, а відносини, що стосуються складення акту №38 від 18.11.2019 регулюються іншими договорами між ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та ПрАТ «АКХЗ». Вказаний акт є внутрішнім документом щодо прийняття кількості продукції вантажоодержувачем і не підписувався працівниками залізниці.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не надав.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей, зазначених у перевізному документі, фактичній масі вантажу, відповідачем суду також не надано.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок штрафу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок здійснено арифметично вірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір штрафу, у зв`язку з тяжким майновим станом підприємства, і ті обставини, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин, не спричинило небезпеку на залізничному транспорті.

Позивач проти вказаного клопотання заперечив, оскільки вважає, що зазначений штраф, відповідно до п.п. 118, 122 Статуту залізниць стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Суд зазначає, що відповідно до п. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Тобто, зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно з п. 105 Статуту залізниць України залізниці вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Пунктом 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Приписами п. 129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Відтак, недотримання вимог, визначених Статуту залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

В даному випадку санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 у справі №906/434/17.

Тобто зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом залізниць України не передбачено, а тому підстави для зменшення розміру штрафу відсутні.

Враховуюче вищенаведене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» штрафу за неправильне зазначення у накладних маси вантажу у накладних №№52591641, 52591674, 52591682, 52591716 у вагонах №№55420525, 62596044, 55422315, 64021710, 62200647 обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (85670, Донецька обл., м. Вугледар, ідентифікаційний код 40695853) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ідентифікаційний код 40150216) штраф у розмірі 144850 (сто сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2172 (дві тисячі сто сімдесят дві) грн 75 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» та та п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Хабарова