ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2020 р. Справа №909/335/20

Західний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кравчук Н.М.

Данко Л.С.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (вх.№ ЗАГС 01-05/1768/20 від 09.06.20)

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.05.2020, суддя Ткаченко І. В. про відмову у видачі судового наказу

у справі №909/335/20,

за заявою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м.Дніпро

до боржника фізичної особи-підприємця Пашка Богдана Михайловича, м.Коломия, івано-Франківська область

про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування в розмірі 106 484 грн 93 коп., з яких 91 235 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом, 8 302 грн 43 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 918 грн 42 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5 028 грн 55 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.05.2020 відмовлено у видачі судового наказу у справі №909/335/20.

09 червня 2020 року на вказану ухвалу суду поступила апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (вх.№ ЗАГС 01-05/1768/20 від 09.06.20).

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.05.2020 у справі №909/335/20 . В обґрунтування вимог апеляційної скарги банк посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду обставинам справи, зазначаючи, що висновки суду суперечать вимогам ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України; нарахування відсотків, комісії та неустойки здійснюється за Умовами та правилами надання послуг «КУБ».

Фізична особа-підприємець Пашка Богдана Михайловича своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.06.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (вх.№ ЗАГС 01-05/1768/20 від 09.06.20), на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.05.2020 у справі №909/335/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Івано-Франківської області надійшла заява АТ КБ "ПриватБанк", в якій ставиться питання про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Пашка Б. М. заборгованості за договором банківського обслуговування в розмірі 106 484 грн 93 коп., з яких 91 235 грн 53 коп. - заборгованість за кредитом, 8 302 грн 43 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 918 грн 42 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5 028 грн 55 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За змістом статей 147 і 148 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Так, в обґрунтування поданої заяви АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що 17 вересня 2013 р. фізична особа-підприємець Пашко Б. М. підписав заяву про відкриття поточного рахунку, на підставі якої приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають договір банківського обслуговування від 17 вересня 2013 р. та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору. На підтвердження зазначених обставин, заявник надав копію відповідної заяви, довідку про розмір встановлених кредитних лімітів, витяг з Умов та правил надання банківських послуг та розрахунки заявленої до стягнення заборгованості.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, заявник не надав підтверджень, що, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, боржник розумів, ознайомився та погодився саме з тією редакцією Умов, яка надана суду заявником, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Витяг з Умов та правил не містить підпису боржника (ані фізичного, ані цифрового), а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Аналогічний висновок про необхідність доведення зазначених обставин міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 р. у справі № 342/180/17.

Тож враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду та відсутність в матеріалах заяви підписаних боржником Умов та правил надання банківських послуг, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що безспірність вимог заявника є сумнівною.

Водночас підписана боржником заява взагалі не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, процентів, пені, комісії, а також кінцевого строку повернення кредитних коштів.

Таким чином, при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу заявник не дотримався вимог пунктів 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

За змістом пунктів 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Як визначено в ч. 2 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 252, 255, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (вх.№ ЗАГС 01-05/1768/20 від 09.06.20), залишити без задоволення,

2. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.05.2020 у справі №909/335/20 - без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.