ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2424/19

Господарський суд Одеської області у складі головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Желєзна С.П., суддя Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Горнович Л.О.

за участю представників:

від позивача: Саєнко Р.К. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явились;

від третьої особи: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Акціонерного товариства Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Теплодім-3 (65085, Одеська м. Одеса, вул. Моторна, буд. 8В);

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,);

про зобов`язання повернути майно та стягнення 218093,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 19.08.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства „Укртрансгаз вх. ГСОО №2481/19 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Теплодім-3, в якій позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 38,576 тис. куб. метрів та стягнути грошові кошти у розмірі 218093,66 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна природного газу в обсязі 38,576 тис. куб. метрів, а також стягнути судовий збір у розмірі 6 542,81 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір природного газу у березні 2017 року в обсязі 38,576 тис. куб. метрів. При цьому позивач наполягає, що з зазначених обставин відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 гл. 5 розд. VI Кодексу газотранспортної системи та п. 10 розд. 2 Правил постачання природного газу. Отже, зазначене, за думкою позивача, свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно та про стягнення вартості набутого майна у порядку ст. 1212, 1213 ЦК України.

Ухвалою суду від 27.08.2019р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2424/19 за правилами загального позовного провадження із призначенням проведення підготовчого засідання на 23.09.2019 року.

У судовому засіданні від 23.09.2019 року судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України на 18.10.2019 року.

У судовому засіданні від 18.10.2019 року, судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку ч.3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, якою строк підготовчого провадження було продовжено до 25.11.2019 року та протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 11.11.2019 року.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року судом, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 25.11.2019 року.

У судовому засіданні від 25.11.2019 року, судом було оголошено перерву у розгляді справи до 16.12.2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу, в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 16.12.2019 року представником позивача було заявлено усне клопотання, в якому, враховуючи судову практику, яка склалась по судовим справам з аналогічних підстав та предметом, просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України для підтвердження факту наявності або відсутності договірних відносин з відповідачем поставки природного газу за спірний період.

Ухвалою суду від 16.12.2019 року, для повного та об`єктивного розгляду справи, з метою виконання завдань господарського судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, судом, в порядку ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, справу №916/2424/19 було призначено до колегіального розгляду.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів справу №916/2424/19 було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Бездоля Д.О., суддя Лічман Л.В.

Ухвалою суду від 19.12.2019 року справу №916/2424/19 було прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., судді: Бездоля Д.О., Лічман Л.В. Разом з тим, даною ухвалою суду було вирішено здійснити розгляд справи спочатку та призначено повторне проведення підготовчого засідання на 09.01.2020 року. Крім того, даною ухвалою суду, в порядку ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було залучено до участі у справі №916/2424/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Між тим, судове засідання, призначене на 09.01.2020 року не відбулось у зв`язку із перебуванням члена колегії судді Бездолі Д.О. у відпустці.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №7 від 09.01.2020 року, у зв`язку з перебуванням члена колегії судді Бездолі Д.О. у відпустці з 02.01.2020 року по 17.01.2020 року, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2424/19 для внесення змін до складу колегії суддів, за результатами якого справу №916/2424/19 було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Желєзна С.П., суддя Лічман Л.В.

Ухвалою суду від 09.01.2020 року справу №916/2424/19 було прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., судді: Желєзна С.П., Лічман Л.В. із призначенням розгляду справи спочатку та призначенням повторного проведення підготовчого засідання на 11.02.2020 року.

07.02.2020 року до суду надійшли пояснення НАК "Нафтогаз України" (том І а.с.113-118), в яких третя особа зазначила про наявність укладеного між нею та відповідачем договору постачання природного газу №3742/1617-ТЕ-23 від 29.08.2016р., зауваживши, що у спірний період за вказаним договором, постачання природного газу не здійснювалось внаслідок порушення ТОВ „Теплодім-3 умов п. 17 Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015р. №758. При цьому третя особа стверджує, що умовами укладеного договору постачання природного газу передбачено споживання газу лише в разі наявності підтвердженого обсягу газу, однак АТ "НАК "Нафтогаз України" у березні 2017 року не надавались номінації, а відповідач був повідомлений про зазначене листом. За таких обставин АТ "НАК "Нафтогаз України" наполягає, що у спірний період відповідач самовільно отримав природний газ та в порушення умов укладеного договору не здійснив самостійне припинення/обмеження споживання газу у разі недостатності підтвердженого обсягу газу розподіленого споживачу. При цьому, компанія наполягає, що кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування, тоді як, за твердженням НАК "Нафтогаз України", у газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення. Більш того, компанія зазначає, що для транспортування природного газу відповідним споживачам НАК „Нафтогаз України замовляє послугу транспортування лише в обсягах, передбачених відповідними договорами постачання природного газу, тому за відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є НАК „Нафтогаз України. Водночас, НАК „Нафтогаз України наполягає, що не замовляло послуг транспортування у березні 2017 року, тобто, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ НAK „Нафтогаз України, який міг би бути спожитий відповідачем.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року судом, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 03.03.2020 року.

02.03.2020 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення вх. ГСОО №5529/20, в яких він зазначає, що договір та інші правочини за своєю сутністю є домовленістю сторін та свідчать про намір сторін виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне здійснення, тому факт здійснення господарської операції підтверджується, за думкою позивача, не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу.

У судовому засіданні від 03.03.2020 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 23.03.2020 року.

18.03.2020 року від НАК „Нафтогаз України надійшло клопотання про розгляд справи №916/2424/19 за відсутності його представника. В обґрунтування поданого клопотання, зазначено про велику завантаженість працівників юридичного департаменту компанії. При цьому, також НАК Нафтогаз України посилався на постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", заяву Голови Ради суддів України щодо карантинних заходів, метою яких є збереження здоров`я працівників та мінімізація негативного впливу на здійснення трудових обов`язків.

20.03.2020 року від АТ „Укртрансгаз до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке обґрунтовано тим, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами внесеними Постановою КМУ від 16.03.2020 року №215), якою, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин через спалах у світі короновірусу та відповідно до листа Голови Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс-186/20 встановлено особливий режим роботи суддів та надано рекомендації громодянам та іншим особам в т.ч. з проханням до учасників процесу в період дії карантину утриматись від участі у судових засіданнях, а також утриматись від відвідин суду, якщо у громадян є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

У судовому засіданні 23.03.2020 року судом, з огляду на зазначені вище клопотання учасників справи, було оголошено перерву у розгляді справи до 08.04.2020 року.

06.04.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №916/2424/19 з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами внесеними Постановою КМУ від 16.03.2020 року №215).

У судовому засіданні 08.04.2020 року судом, враховуючи наведене вище клопотання позивача, у зв`язку з оголошенням на державному рівні карантину та введенням на території України режиму надзвичайної ситуації, з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, для забезпечення процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо участі у судових засіданнях, можливість здійснення яких на даний час обмежена, з урахуванням дотримання принципу розумності строків розгляду справи, в зв`язку з продовженням строку розгляду справи по суті на строк дії карантину було оголошення перерву у судовому засіданні з розгляду справи №916/2424/19 по суті до 29.04.2020 року.

23.04.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи №916/2424/19 по суті, яке позивач, зокрема, обґрунтував встановленням з 12.03.2020 по 11.05.2020 року на всій території України карантину через спалах у світі коронавірусу

28.04.2020 року до суду від НАК „Нафтогаз України надійшло клопотання, відповідно до якого останній просив суд розглядати справу за відсутності його представника.

03.04.2020 року до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду вх. ГСОО №8525/20, яке позивач обґрунтував знову введеними карантинними заходами.

Приймаючи до уваги наявне клопотання позивача, у зв`язку з оголошенням на державному рівні карантину та введенням на території України режиму надзвичайної ситуації, для забезпечення процесуальних прав учасників справи, зокрема щодо участі у судових засіданнях, у судовому засіданні 29.04.2020 року судом, з урахуванням дотримання принципу розумності строків розгляду справи, в зв`язку з продовженням строку розгляду справи по суті на строк дії карантину було оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи №916/2424/19 по суті до 20.05.2020 року.

Аналогічні за змістом клопотання надходили до суду від позивача та третьої особи 19.05.2020р. та 18.05.2020р. відповідно.

У судовому засіданні від 20.05.2020 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 10.06.2020 року.

Між тим, судове засідання, призначене на 10.06.2020 року не відбулось у зв`язку із перебуванням члена колегії судді Лічмана Л.В. у відпустці.

Розпорядженням керівника апарату суду №142 від 10.06.2020 року, у зв`язку з перебуванням члена колегії судді Лічмана Л.В. з 01.06.2020р. по 01.07.2020 року у відпустці, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/2424/19 для внесення змін до складу колегії суддів, за результатами якого справу №916/2424/19 було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., суддя Желєзна С.П., суддя Смелянець Г.Є.

Ухвалою суду від 12.06.2020 року справу №916/2424/19 було прийнято до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Невінгловська Ю.М., судді: Желєзна С.П., Смелянець Г.Є із призначенням повторного проведення справи по суті в засіданні суду на 20.07.2020 року.

20.07.2020 року від позивача надійшли письмові пояснення вх. ГСОО №18865/20, згідно яких позивач на своїй позиції наполягає звертаючи увагу суду на відсутність в матеріалах справи підписаного між третьою особою та відповідачем у справі акту приймання-передачі природного газу у спірний період.

Представник позивача у судовому засіданні 20.07.2020 року заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник НАК „Нафтогаз України у судове засідання не з`явився, між тим, подав до суду клопотання вх. ГСОО №18873/20, згідно якого просив суд розглядати справу за його відсутності.

Враховуючи викладене вище, а також те, що на час проведення судового засідання 20.07.2020 року, на державному рівні вже було вжито заходів щодо послаблення карантину, а також приймаючи до уваги порядок подання сторонами доказів встановлений ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності повідомлення учасників справи про необхідність подання додаткових доказів, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про подання сторонами всіх доказів необхідних для розгляду справи по суті.

Водночас, відповідач - ТОВ „Теплодім-3 про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого судом, у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи За закінченням встановленого строку зберігання, „Адресат відсутній за вказаною адресою, а також відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника ТОВ „Теплодім-3 у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення своєчасного судового захисту, дотримуючись завдань судочинства щодо своєчасного розгляду справи, у межах розумного строку.

В судовому засіданні 20.07.2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 30.07.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р.).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є принцип верховенства права.

Як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, тоді як підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вище встановлено судом, предметом спору є повернення безпідставно набутого майна в натурі - природного газу в обсязі 38,576 тис.куб.м. на підставі ст. 1212, ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України та відшкодування вартості такого майна у сумі 169500,89 грн. на підставі ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України.

За змістом статей 4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для позивача, унеможливлює задоволення позову судом.

Так, сутність вказаного спору полягає у примусовому поверненні на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України відповідачем безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 38,576 тис.куб.м., а також стягненні 218093,66 грн., що є вартістю такого безпідставно набутого майна.

Оскільки, при зверненні до суду з позовними вимогами, позивачем правовими підставами позову визначено положення ст.1212-1213 Цивільного кодексу України, тобто зазначено про безпідставне набуття відповідачем природного газу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Так, суд зазначає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України, що відповідає висновку, сформульованому Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Наведене дозволяє дійти висновку, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Верховним Судом у постанові від 17.04.2019р. по справі №757/16163/17 наголошено, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошові кошти; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Отже, виходячи з наведеного, для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Водночас, встановлення сукупності зазначених умов є предметом доказування для позивача та, відповідно, оцінки для суду.

З огляду на викладене вище, оскільки відповідачем не спростовано сам факт споживання газу у спірний період, а позивач наполягає на такому споживанні, суд першочергово повинен встановити наявність або відсутність підстав для такого споживання, у зв`язку з чим вказує таке.

Правове регулювання взаємовідносин суб`єктів ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону України Про ринок природного газу, Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до п. п. 17, 18, 27, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу від 09.04.2015 року N 329-VIII (з наступними змінами і доповненнями, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників); постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу" ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та, зокрема, за принципом забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Положеннями ч.1 ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" врегульовано, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України „Про ринок природного газу споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відповідно до п. 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з абзацом 1-3 п. 9 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

Відповідно до абзацу 2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Як встановлено судом, 29.08.2016 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та ТОВ „Теплодім-3, як споживачем було укладено договір постачання природного газу №3742/1617-ТЕ-23 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (том І а.с. 119-127).

У відповідності до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року (включно) природний газ обсягом до 710 тис. куб. метрів, зокрема, у березні 2017 року 120 тис. куб. метрів.

Умовами п. 3.2 договору сторони погодили, що споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі ненадання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджується постачальником шляхом надання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Відповідно до пункту 3.4 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Водночас, як встановлено судом, фактично спір виник в результаті того, що НАК "Нафтогаз" не було підписано акти приймання-передачі газу у спірний період, внаслідок заборгованості відповідача за попередній період, з огляду на що постачальником природного газу не було виділено номінації.

Між тим, НАК „Нафтогаз України не надано до матеріалів справи належних доказів, як то передбачено умовами укладеного договору постачання природного газу № 3742/1617-ТЕ-23, які б підтверджували належне повідомлення відповідача про не підтвердження номінацій на березень 2017 року, а також не надано доказів наявності самих заявок на номінації, що свідчить про те, що постачальник (НАК „Нафтогаз України), за умовами п. 3.2 вказаного договору користувався плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору.

Поряд з цим суд вважає за необхідне наголосити, що наявність для НАК „Нафтогаз України" імперативу (обов`язку) щодо постачання природного газу певним особам, встановлена підпунктом 1 пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015р. №758, розпорядженням Кабінету Міністрів України Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року від 05.10.2016 р. № 742-р.

Судом враховується роз`яснення регулятора Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), надане у листі від 18.07.2018 р.№ 6367/16.3.2/7-18, згідно із яким, у разі якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. Отже, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Враховуючи наведене, а також умови договору постачання природного газу, з урахуванням встановлення судом факту спожиття відповідачем у спірний період природного газу в обумовленому договором обсязі, суд зазначає, що подання чи неподання номінацій НАК "Нафтогаз" не свідчить про безпідставне споживання відповідного газу у погодженому обсязі.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що ТОВ „Теплодім-3 у спірний період природний газ було спожито із дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, на підставі укладеного із НАК „Нафтогаз України договору постачання природного газу, що в повній мірі спростовує твердження позивача про відсутність у відповідача постачальника та будь-яких підстав для відбору природного газу у спірний період.

Поряд з цим суд зауважує, що статтею 20 Закону України „Про ринок природного газу встановлено, що оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу. Суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з транспортування природного газу, є оператором газотранспортної системи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про ринок природного газу" з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.

АТ "Укртрансгаз" у поданій до господарського суду позовній заяві зазначає, що останнє виступає оператором газотранспортної системи, що не заперечувалось учасниками судового процесу, а, отже, в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказуванню, оскільки у суду немає сумніву щодо достовірності вказаної обставини.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу X Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про ринок природного газу" суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку природного газу зокрема є: несанкціонований відбір природного газу; використання природного газу споживачами в обсягах, що перевищують підтверджені в установленому порядку постачальниками.

Положеннями 5 глави 1 розділу I Кодексу газотранспортної системи, визначено, що місячна номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом місяця в розрізі кожної доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Згідно з п. 13 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу, зокрема, в разі: проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором; відмови від підписання акта приймання-передачі без відповідного письмового обґрунтування.

Відповідно до п. 14 розділу II Правил постачання природного газу, за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року N 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за N 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу.

Водночас суд зауважує про відсутність в матеріалах справи доказів надіслання відповідачу постачальником чи оператором газотранспортної системи повідомлення про необхідність припинити газоспоживання за спірний період.

Відсутність в матеріалах справи вказаних доказів, як доказів на підтвердження вжиття постачальником або оператором ГРМ/ГТС на замовлення постачальника заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, свідчить про недоведеність споживання відповідачем природного газу у спірний період з порушенням вимог чинного законодавства, без достатньої правової підстави.

Господарський суд відхиляє доводи НАК „Нафтогаз України щодо наявності у відповідача заборгованості за спожитий природний газ, відсутність якої є обов`язковою умовою для постачання природного газу в порядку п. 17 постанови Кабінетом Міністрів України від 01.10.2015р. №758 „Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), оскільки у будь-якому випадку відсутність заборгованості не є єдиною умовою для постачання природного газу.

За таких обставин, враховуючи наявність договірних правовідносин між відповідачем та НАК "Нафтогаз України", що виникли в силу договору постачання природного газу № 3742/1617-ТЕ-23, за умовами яких сторонами було погоджено обсяги поставки природного газу у спірний період, приймаючи до уваги встановлення судом факту невжиття заходів щодо обмеження або припинення газопостачання споживача, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту неправомірного споживання ТОВ „Теплодім-3 природного газу у спірний період, з огляду на що заявлені АТ „Укртрансгаз позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

З зазначених обставин суд критично відноситься до позиції позивача щодо відсутності складених між відповідачем та НАК „Нафтогаз України актів приймання-передачі газу у березні 2017 року за відповідним договором, адже такі обставини не спростовують наявності між зазначеними особами договірних зобов`язань щодо поставки газу у березні 2017 року, а обставини виконання таких зобов`язань чи супротивне не є предметом дослідження у даній справі, оскільки за наявності відповідного спору може бути предметом розгляду у іншому судовому процесі, з огляду на що суд не надає правової оцінки діям НАК „Нафтогаз України в аспекті спірних правовідносин.

При цьому, враховуючи, що позивачем заявлено одночасно дві вимоги щодо повернення безпідставно набутого майна та стягнення його вартості, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Господарський суд зауважує, що положеннями цивільного законодавства не надано права особі, яка вважає себе власником майна, одночасно вимагати повернення майна та відшкодування його вартості, з огляду на неправомірне застосування подвійної відповідальності за одне порушення.

Враховуючи вимоги Закону України „Про ринок природного газу суд зазначає, що діяльність щодо зберігання природного газу здійснюється спеціальним суб`єктом ринку природного газу - оператором газосховища, який отримує ліцензію на здійснення вказаного виду господарської діяльності. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача ліцензії на здійснення такого виду діяльності як зберігання природного газу, тобто відповідач не виступає оператором газосховищ. За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відсутність взагалі будь-яких підстав для задоволення позовних вимог АТ „Укртрансгаз про зобов`язання відповідача, який, в даному випадку, виступає споживачем природного газу, повернути безпідставно набуте майно.

В силу вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ „Укртрансгаз у повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2.Судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 30 липня 2020 р.

Головючий суддя Ю.М. Невінгловська

Суддя С.П. Желєзна

Суддя Г.Є. Смелянець