ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

30 липня 2020 року Справа № 915/2097/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго №1014/32 від 07.04.2020 (вхід.№4584/20 від 10.04.2020) про відстрочення виконання рішення суду від 16.03.2020 у справі

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6; ідент.код 20077720),

до відповідача: Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго (54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.5-А; ідент.код 31319242),

про: стягнення заборгованості у розмірі 4698074,66 грн.

Згідно заяви позивача про зменшення позовних вимог за вхід.№18376/19 від 02.12.2019: про стягнення заборгованості у розмірі 4360072,35 грн,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020 у даній справі, яке залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2020, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 3000297,38 грн основного боргу, 82340,0 грн пені, 180822,07 грн - 3% річних, 355551,01 грн збитків від інфляції та 65401,09 грн судового збору.

10.04.2020 Обласне комунальне підприємство Миколаївоблтеплоенерго звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою №1014/32 від 07.04.2020, в якій заявник просить відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020 у даній справі до 16.03.2021.

Ухвалою суду від 14.04.2020 прийнято заяву до розгляду. Призначено розгляд заяви без визначення дати судового засідання. Ухвалено провести розгляд заяви поза межами встановленого ч.2 ст.331 ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі короновірусу COVID-19.

24.04.2020 матеріали справи були направлені до Південно-західного апеляційного господарського суду, у зв`язку з надходженням апеляційної скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020 у даній справі.

04.05.2020 від позивача до Господарського суду Миколаївської області надійшли письмові заперечення №1415-2866-20 від 29.04.2020 на заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду у даній справі.

15.07.2020 від відповідача до Господарського суду Миколаївської області надійшли додаткові пояснення №1850/32 від 15.07.2020 до заяви №1014/32 від 07.04.2020 про відстрочення виконання рішення суду у даній справі.

22.07.2020 матеріали справи повернуті з Південно-західного апеляційного господарського суду до Господарського суду Миколаївської області.

22.07.2020 у даній справі видано відповідний наказ.

Ухвалою суду від 23.07.2020 розгляд заяви призначено на 30.07.2020.

Сторони явку повноважних представників у судове засідання 30.07.2020 не забезпечили незважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для розгляду заяви за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 30.07.2020 підписано вступну та резолютивну частини ухвали суду без її проголошення.

Звертаючись із заявою про відстрочення виконання рішення суду у даній справі, боржник в заяві та додаткових поясненнях вказує, що станом на 15.07.2020 він повністю погасив 3000297,38 грн основного боргу, який підлягає стягненню за рішенням суду у даній справі.

Боржник вказує, що визнає наявність обов`язку виконання рішення суду по даній справі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, однак зазначає про існування на сьогоднішній день обставин, що не залежать від нього, які унеможливлюють виконання судового рішення найближчим часом.

Відповідач зазначає, що основною метою діяльності ОКП Миколаївоблтеплоенерго є здійснення виробнично-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу ОКП Миколаївоблтеплоенерго.

Відповідно до ст.19 Закону України Про теплопостачання теплопостачальна організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів та здійсненої оплати наданих послуг, оскільки його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста.

Так, ОКП Миколаївоблтеплоенерго є основним джерелом теплопостачання в м.Миколаєві та обслуговує понад 85 тисяч особових рахунків споживачів-фізичних осіб, 324 об`єкти бюджетної та соціальної сфери, до складу яких входять 40 медичних закладів, 58 шкільних закладів та 44 дитячі садки. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Заборгованість споживачів перед відповідачем станом на 10.06.2020 становить 125,2 млн.грн, з них: бюджетних установ становить 1,1 млн.грн, госпрозрахункових організацій становить 5,8 млн.грн. Найбільшу суму становить заборгованість населення 118,3 млн.грн, оскільки населення є головним споживачем теплової енергії, що виробляється ОКП Миколаївоблтеплоенерго. Єдиним джерелом для оплати сум, що підлягають стягненню за даним судовим рішення є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств та субвенції на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідач вказує, що оскільки на період дії карантину споживачі теплової енергії фактично звільнені від відповідальності за несвоєчасне внесення платежів за житлово-комунальні послуги, то за підсумками карантинного періоду, здійснення оплати споживачами за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води значно знизилися.

Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України Про теплопостачання, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, згідно з діючими тарифами. Тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є регульованими. Згідно з чинним законодавством, уповноважений орган має встановлювати тарифи на економічно обґрунтованому рівні, з врахуванням планового прибутку на здійснення інвестицій. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається. Однак, діючі тарифи, встановлені НКРЕКП є збитковими (внаслідок невідповідності обсягів виробництва теплової енергії в затверджених тарифах фактичному виробництву), що і стало основною причиною незадовільного фінансового стану та виникнення різниці в тарифах, яка на сьогодні є ненарахованою та не погашеною, що призводить до накопичення кредиторської заборгованості перед основним постачальником енергоресурсів НАК Нафтогаз України.

Боржник вказує, що заборгованість з різниці між встановленими уповноваженим органом тарифами на теплову енергію та фактичними витратами боржника (за середньозваженим тарифом) за 2017-2019 роки загалом склала 252077,14 тис.грн., у т.ч. у 2017 році - 77582,34 тис.грн., у 2018 році - 93698,36 тис.грн. та у 2019 році - 80796,44тис.грн., що підтверджується аудиторським звітом від 07.05.2020 №15-14-14/5 за результатами державного фінансового аудиту діяльності Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.08.2016 по 31.12.3019.

Відсутність механізму її відшкодування на державному рівні ставить під загрозу функціонування підприємства, і разом з тим 1000 робочих місць для жителів міста та опалення більшої його частини.

Крім того, відповідач вказує, що ним посилено ведуться роботи зі стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів теплової енергії, послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, з контрагентів по господарським договорам. Так, безперервно здійснюється претензійно-позовна робота відносно абонентів-боржників, проводяться заходи направлені на примусове виконання судових рішень. Зокрема, за п`ять місяців 2020 року відповідачем направлено 22070 претензій боржникам на загальну суму 91890922,47 грн, пред`явлено 416 позовів на суму 6494532,76 грн, направлено до відділів державної виконавчої служби 1563 виконавчих документа про стягнення заборгованості на загальну суму 10250467,28 грн.

Однак, третина виконавчих документів, що направляються на примусове виконання, повертаються органами Державної виконавчої служби без виконання (за п`ять місяців 2020 року - 575 виконавчих документів на загальну суму 4017064,47 грн). Це призводить до суттєвого обмеження можливості практичного виконання рішень про стягнення заборгованості за судовими рішеннями на користь ОКП Миколаївоблтеплоенерго. Таким чином, у 2020 році на примусове виконання направлено 1563 виконавчих документа на загальну суму 10250467,28 грн. Загальна сума, яка стягнута за судовими рішеннями органами виконавчої служби у 2020 році складає 1599966,40 грн, що становить близько 15% виконання судових рішень.

Згідно з Порядком розподілу коштів, що надходять па поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, переважна більшість грошових коштів, що надійшли від споживачів, перераховуються відповідачем за спожитий природний газ на рахунок гарантованого постачальника природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України, і в розпорядження відповідача не потрапляють. Коштів, що залишаються в розпорядженні підприємства (в лютому липні 2020 року це 25,66-33,20% від населення, 27,14-34,31% - від бюджетних установ, 21,23-33,34% - від інших споживачів) не вистачає для виконання в повному обсязі податкових зобов`язань, зобов`язань по виплаті заробітної плати, розрахунків за енергоносії, здійснення ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт.

Заборгованість підприємства по заробітній платі станом на 04.03.2020 становить 5578134,33 грн, заборгованість з податків та зборів станом на 10.06.2020 становить 27,3 млн.грн. Найбільшу частину з цієї суми складають ПДФО 18,3 млн.грн, податок на землю 1,9 млн.грн, ЄСВ 2,4 млн.грн, ПДВ (штрафи та пені) 2,5 млн.грн та ін. податки в розмірі 0,5 млн.грн.

Божник зазначає, що 2019 рік для ОКП Миколаївоблтеплоенерго закінчився із чистим фінансовим результатом у вигляді збитку в розмірі 89,9 млн.грн, та вже у першому кварталі за 2020 року розмір збитку підприємства збільшились на 2,8 млн.грн.

Із посиланням на зазначені обставини боржник зазначає, що не має можливості на сьогоднішній день самостійно виконати у повному обсязі рішення суду у даній справі. Відстрочення надасть відповідачу можливість поступового виконання рішення та погашення заборгованості. Примусове ж його виконання призведе до накладання арешту на поточні рахунки відповідача, що як наслідок, паралізує роботу підприємства та призведе до реальної загрози його банкрутства. Враховуючи соціальну значимість підприємства це може призвести також до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Миколаєва, бюджетних установ та інших споживачів. В разі виконання найближчим часом судового рішення по даній справі ОКП Миколаївоблтеплоенерго опиниться перед загрозою необхідності закриття підприємства, скорочення працівників та відновлення роботи з початком наступного опалювального сезону, тобто ні ремонтів, ні підготовки до нового опалювального сезону не відбудеться. Це найближчим часом може призвести до повного припинення діяльності підприємства, його банкрутства та, у зв`язку з цим, відсутності централізованого теплопостачання у більшості житлових будинків, лікарень, шкіл, інших закладів соціальної сфери, підприємств тощо. З метою недопущення посилення соціальної напруги через невиплату заробітної плати працівникам відповідача, припинення або обмеження безперебійного постачання теплової енергії споживачам, припинення господарської діяльності підприємства, ОКП Миколаївоблтеплоенерго просить надати відстрочку виконання судового рішення до 16.03.2021.

Стягувач у письмових запереченнях №1415-2866-20 від 29.04.2020, проти надання відстрочки виконання рішення суду заперечує, вважає доводи відповідача, викладені в його заяві безпідставними та необґрунтованими, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні заяви боржника. Зазначає, що обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві не є тими виключними обставинами в розумінні ст.331 ГПК України для надання відстрочки виконання судового рішення, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у даній справі.

До того ж, стягувач вказує, що довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані до заяви письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Під час прийняття рішення по даній справі та при розгляді даної заяви судом також досліджувався ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Судом встановлено, що несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини боржника, оскільки єдиним джерелом для оплати спожитого газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств та субвенцій на погашення різниці у тарифах на теплову енергію, які до цього часу не відповідають фактичній собівартості теплової енергії.

Судом при розгляді заяви враховано, що основний борг за рішенням суду - 3000297,38 грн на момент розгляду судом заяви про відстрочення виконання рішення погашений боржником повністю, на підставі листа боржника до стягувача №1220/17 від 04.05.2020 про зарахування попередньої оплати з договору №9111/1920-ТЕ-22 в рахунок погашення зокрема й заборгованості за спірним договором №6066/1718-КП-22, що свідчить про те, що боржник визнає наявність обов`язку виконання рішення по даній справі, не відмовляється та не ухиляється від такого виконання, а навпаки шукає способи погашення заборгованості перед стягувачем.

Натомість, стягувачем не надано жодних доказів, які підтверджують понесенням ним збитків або можливості їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником прийнятих на себе зобов`язань за спірним договором.

Надані боржником Звіти про фінансові результати за 2019 рік та за перший квартал 2020 року свідчать, що 2019 рік для ОКП Миколаївоблтеплоенерго закінчився із чистим фінансовим результатом у вигляді збитку в розмірі 89,9 млн.грн, який у першому кварталі 2020 року збільшився на 2,8 млн.грн.

Вказані обставини, на думку суду, підтверджують відсутність можливості виконання рішення Господарського суду Миколаївської області у даній справі до 16.03.2021 та на даний момент, та свідчать про значне погіршення фінансового стану підприємства та реальну загрозу його банкрутства.

Що стосується виробничої діяльності боржника, то основною метою діяльності ОКП Миколаївоблтеплоенерго є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, тому що його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста.

Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію.

Відповідно до Інформації про заборгованість абонентів перед ОКП Миколаївоблтеплоенерго станом на 10.06.2020 загальна сума заборгованості становить 125,2 млн.грн, з них: бюджетних установ становить 1,1 млн.грн, госпрозрахункових організацій становить 5,8 млн.грн. Найбільшу суму становить заборгованість населення 118,3 млн.грн, оскільки населення є основним споживачем теплової енергії, що виробляється ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Згідно наданої відповідачем Довідки про заборгованість з податків та зборів, станом на 10.06.2020 заборгованість по зборах та платежам становить 27,3 млн.грн., найбільшу частину з цієї суми складають ПДФО 18,3 млн.грн, податок на землю 1,9 млн.грн, ЄСВ 2,4 млн.грн, ПДВ (штрафи та пені) 2,5 млн.грн та ін. податки в розмірі 0,5 млн.грн.

Відповідно наданої відповідачем Довідки про заборгованість по заробітній платі така заборгованість перед працівниками станом на 04.03.2020 становить 5578134,33 грн.

В підтвердження максимального вчинення залежних від нього дій на погашення заборгованості перед позивачем протягом 2020 року, боржником надані суду докази здійснення претензійно-позовної роботи відносно абонентів-боржників, проводяться заходи направлені на примусове виконання судових рішень.

Так, за інформацією відповідача п`ять місяців 2020 року відповідачем направлено 22070 претензій боржникам на загальну суму 91890922,47 грн, пред`явлено 416 позовів на суму 6494532,76 грн, направлено до відділів державної виконавчої служби 1563 виконавчих документа про стягнення заборгованості на загальну суму 10250467,28 грн.

Вказані обставини, на думку суду свідчать про те, що боржник протягом 2020 року не уникає від свого обов`язку перед стягувачем, шукає шляхи та вживає заходи для погашення боргу, однак у зв`язку з несприятливою фінансовою ситуацією в економіці держави в цілому, підвищення тарифів та низький рівень платоспроможності населення, не має змоги в повному обсязі виконати рішення суду негайно на даний час.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини.

При розгляді заяви судом взято до уваги, що стягувачем не надано суду відомостей про фінансовий стан підприємства, зокрема наявність (відсутність) збитків, наявність заборгованості з податків або заробітної плати тощо. Стягувачем не доведено суду, що відстрочення виконання рішення суду в даній справі призведе до понесення ним додаткових фінансових витрат та негативно вплине на його платоспроможність.

При розгляді заяви судом взято до уваги, що АТ НАК Нафтогаз України має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, однак, останнім не надано суду жодних доказів того, що його фінансовий стан є гіршим за фінансовий стан боржника.

При цьому, згідно з Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, переважна більшість грошових коштів, що надійшли від споживачів, перераховуються відповідачем за спожитий природний газ на рахунок гарантованого постачальника природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України, і в розпорядження відповідача не потрапляють. В розпорядженні боржника залишалось в лютому липні 2020 року 25,66-33,20% від населення, 27,14-34,31% - від бюджетних установ, 21,23-33,34% - від інших споживачів, що за твердженням боржника не вистачає для виконання в повному обсязі податкових зобов`язань, зобов`язань по виплаті заробітної плати, розрахунків за енергоносії, здійснення ремонтних та аварійно-відновлювальних робіт.

До того ж, судом приймається до уваги, що згідно ст.ст. 19, 20 Закону України Про теплопостачання, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, згідно з діючими тарифами. Тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та є регульованими. Згідно з чинним законодавством, уповноважений орган має встановлювати тарифи на економічно обґрунтованому рівні, з врахуванням планового прибутку на здійснення інвестицій. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

Однак, як стверджує боржник, діючі тарифи, встановлені НКРЕКП є збитковими (внаслідок невідповідності обсягів виробництва теплової енергії в затверджених тарифах фактичному виробництву), що і стало основною причиною незадовільного фінансового стану та виникнення різниці в тарифах, яка на сьогодні є ненарахованою та не погашеною, що призводить до накопичення кредиторської заборгованості перед основним постачальником енергоресурсів НАК Нафтогаз України.

Вказані обставини, боржник підтверджує аудиторським звітом від 07.05.2020 №15-14-14/5 за результатами державного фінансового аудиту діяльності Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» за період з 01.08.2016 по 31.12.3019, з якого вбачається, що заборгованість з різниці між встановленими уповноваженим органом тарифами на теплову енергію та фактичними витратами боржника (за середньозваженим тарифом) за 2017-2019 роки загалом склала 252077,14 тис.грн., у т.ч. у 2017 році - 77582,34 тис.грн., у 2018 році - 93698,36 тис.грн. та у 2019 році - 80796,44тис.грн.

За вказаних обставин, вжиття на даний час Державною виконавчою службою заходів по примусовому виконанню рішення суду по даній справі може призвести до блокування роботи підприємства та неможливості виконувати покладені на нього завдання. Поступове збільшення розміру збитків підприємства свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що, враховуючи соціальну значимість останнього, може призвести до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Миколаєва, лікувальних закладів, шкіл, інших об`єктів соціальної сфери міста, бюджетних установ та державних закладів. В свою чергу, в умовах існуючої соціальної напруги та суттєвого погіршення платоспроможності населення, такі дії можуть призвести до соціального вибуху.

Відповідно до приписів ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінивши вказані обставини та проаналізувавши докази, надані боржником в обґрунтування своєї позиції, врахувавши інтереси стягувача, суд вважає, що соціальний статус боржника, його матеріальний стан, вжиття ним заходів до стягнення заборгованості з безпосередніх споживачів теплової енергії, погашення ним основного боргу, відсутність вини у несвоєчасному погашенні заборгованості перед стягувачем та наявність реальної можливості виконати рішення суду одночасно в повному обсязі наприкінці опалювального сезону 2020-2021 років, надають суду достатньо підстав для задоволення заяви боржника про відстрочення виконання рішення - до 16.03.2021, оскільки в опалювальному сезоні 2020-2021 років відповідач матиме змогу накопичити на своєму рахунку кошти, які в більшій мірі надійдуть від споживачів теплової енергії (враховуючи більше надходження боржнику коштів саме в цей період), та здійснити добровільне погашення суми заборгованості наприкінці опалювального сезону 2020-2021 років.

Керуючись ст.ст.202, 234, 235, 331 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго №1014/32 від 07.04.2020 (вхід.№4584/20 від 10.04.2020) про відстрочення виконання рішення суду - задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2020 у справі №915/2097/19 до 16.03.2021.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, з урахуванням п.4 Розділу Х Прикінцеві положення ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала оформлена у відповідності до ст.234 ГПК України

та підписано суддею 30.07.2020.

Суддя М.В. Мавродієва