ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" липня 2020 р. Справа № 924/93/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заярнюк І.В., за участю секретаря судового засідання Ключки Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного спеціалізованого підприємства технічного забезпечення «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» м. Дніпро

до фізичної особи підприємця Бубели Сергія Петровича м. Хмельницький

про стягнення 12 829,09 грн. заборгованості, 14625,16 грн. - пені, 1282 грн. - штрафу, 1202,06 грн. - 3%річних.

представники сторін: не з`явились

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

07.02.2020 року до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява приватного спеціалізованого підприємства технічного забезпечення «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» м. Дніпро до фізичної особи підприємця Бубели Сергія Петровича м. Хмельницький про стягнення 29 939,21грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2020 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Заярнюк І.В.

Ухвалою суду від 11.02.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.03.2020р.

Ухвалою суду від 05.03.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 08.04.2020 р.

Ухвалою суду від 08.04.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.05.2020р.

Ухвалою суду від 05.06.2020р. відкладено судовий розгляд справи по суті на 03.07.2020 року на 11:00 год.

Ухвалою суду від 07.07.2020р. справу призначено до судового розгляду по суті на 22 липня 2020 р.

Згідно довідки від 22.07.2020р. судове засідання по справі №924/93/20 призначене на 22.07.2020р. не відбулось, оскільки суддя Заярнюк І.В. з 22.07.2020р. по 24.07.2020р. включно перебував на лікарняному у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Ухвалою суду від 27.07.2020р. справу призначено до судового розгляду по суті на 30.07.2020 р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить стягнути з фізичної особи підприємця Бубели Сергія Петровича 29 939,21грн. В обґрунтування позову зазначає, що 21 вересня 2015року між ПСПТЗ «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» Позивачем та ФОП Бубела Сергієм Петровичем Відповідачем було укладено договір поставки №ЩВ 616 на постачання будівельного інструменту. Згідно умов договору постачання інструментів виконується засобами постачальника. ПСПТЗ «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» узгодивши з Відповідачем всі істотні умови щодо постачання будівельного інструменту, автомобільним транспортом, позивачем було виконано постачання інструменту згідно видаткової накладної № ИЦ-96590 від 28.10.2016р. на загальну суму 32097,94грн., та виставлений рахунок на оплату №ИЦ-14687.0 від 26.10.2016р.

Стверджує, що відповідач частково оплатив товар , утворивши заборгованість у розмірі 12 829,09 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Відповідач своїм правом на участь в судовому розгляді не скористався, відзиву на позов не подав, причини неявки свого представника в судове засідання суду не повідомив.

Ухвали суду про відкладення розгляду справи направлялась відповідачу за юридичною адресою, яка зазначена у позовній заяві та відображена безпосередньо боржником в укладеному договорі поставки №ЩВ616 від 24.09.2015р. фізичної особи-підприємця, рекомендованою кореспонденцією та була повернута до суду без вручення адресату з підстав: "за закінченням терміну зберігання".

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Фізична особа-підприємець Бубела С.П. зареєстрований в якості суб`єкта господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , в стані припинення чи у процесі провадження у справі про банкрутство не перебуває.

Відтак судом вжито всіх необхідних заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання кореспонденції суду є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею. Відтак, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість, проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з приписами частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

21.09.2015 року між Приватним спеціалізованим підприємством технічного забезпечення "ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Бубела С.П. (Покупець) було укладено договір поставки №ЩВ 616 згідно з умовами котрого постачальник зобов`язується товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у виставлених рахунках за заявками покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору. Постачання товару може здійснюватися партіями на підставі заявок покупця, які надійшли постачальнику та погоджені сторонами, в яких зазначається повне найменування товару, одиниці виміру, кількість, загальна вартість товару, термін, умови поставки та інших відомостей, за якими сторони досягли згоди (розділ 1 договору).

Пунктами 2.2.-2.3. договору поставки встановлено, що передача (здача-приймання) товару здійснюється згідно з накладною, в термін, погоджений між сторонами в заявках (пункт 1.2. договору). Постачання враховується здійсненим з моменту надання товару в розпорядження покупця, підписання акту приймання-передачі або видаткової накладної. Приймання товару за кількістю і зовнішньому вигляду здійснюється сторонами відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору за актом приймання-передачі товару за кількістю і зовнішнім виглядом.

Відповідно до пунктів 3.1.-3.3. договору поставки загальна сума договору визначається як вартість усього товару, що поставляється за цим договором, з урахуванням ПДВ. Покупець здійснює повну оплату заявленого товару згідно з виставленими постачальником рахунками протягом 30 календарних днів від дати виписки видаткових накладних. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

При цьому, пункт 3.4 договору визначає, що всі платежі, що надійшли від покупця на рахунок постачальника у якості оплати придбаного на підставі цього договору товару, незалежно від зазначення їх призначення у платіжному дорученні, приймаються в рахунок оплати боргів покупця, у хронологічному порядку.

Згідно п. 6.3 договору поставки, у разі порушення Покупцем строків оплати поставленого товару, передбачених п. 3.2 цього договору, Покупець оплачує пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день. Договір підписаний представниками та скріплений печатками.

Згідно п. 6.4 договору поставки, у разі порушення Покупцем строків оплати поставленого товару більш ніж 37 календарних днів від дати виписки видаткових накладних, Покупець оплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості .

На виконання умов договору позивачем поставлено, а підприємцем Бубелою С.П. , прийнято, товарно-матеріальних цінностей згідно видаткової накладної № ИЦ-96590 від 28.10.2016р. на загальну суму 32097,94грн.

Відпуск товарів визначеною вартістю підтверджується також долученою позивачем до матеріалів справи товарно-транспортною накладною від 28.10.2026р. на суму 32097,94грн. Крім того 28.10.2016 року між сторонами був складений та підписаний акт приймання-передачі товару за кількістю та за зовнішніми характеристиками.

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання підприємцем Бубулою С. П. своїх зобов`язань за договором поставки №ЩВ 616 від 21.09.2015р., позивачем 04.07.2019р. на адресу підприємця Бубули С.П. було направлено претензію за №245 з вимогою проведення боржником належних розрахунків по оплаті відпущених товарів та погашення існуючої заборгованості в сумі 12 829,09 грн. Зазначену вимогу було залишено боржником без відповіді та належного реагування.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 12 829,09 грн. заборгованості, 14625,16 грн. - пені, 1282 грн. - штрафу, 1202,06 грн. - 3%річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Як убачається із матеріалів справи, 21.09.2015 року між Приватним спеціалізованим підприємством технічного забезпечення "ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР" (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Бубела С.П. (Покупець) було укладено договір поставки №ЩВ 616 згідно з умовами котрого постачальник зобов`язується товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у виставлених рахунках за заявками покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору. Постачання товару може здійснюватися партіями на підставі заявок покупця, які надійшли постачальнику та погоджені сторонами, в яких зазначається повне найменування товару, одиниці виміру, кількість, загальна вартість товару, термін, умови поставки та інших відомостей, за якими сторони досягли згоди (розділ 1 договору).

Пунктами 2.2.-2.3. договору поставки встановлено, що передача (здача-приймання) товару здійснюється згідно з накладною, в термін, погоджений між сторонами в заявках (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пунктів 3.1.-3.3. договору поставки загальна сума договору визначається як вартість усього товару, що поставляється за цим договором, з урахуванням ПДВ. Покупець здійснює повну оплату заявленого товару згідно з виставленими постачальником рахунками протягом 30 календарних днів від дати виписки видаткових накладних. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а підприємцем Бубелою С.П. , прийнято, товарно-матеріальних цінностей згідно видаткової накладної № ИЦ-96590 від 28.10.2016р. на загальну суму 32097,94грн.

Відпуск товарів визначеною вартістю підтверджується також долученою позивачем до матеріалів справи товарно-транспортною накладною від 28.10.2016р. на суму 32097,94грн. Крім того 28.10.2016 року між сторонами був складений та підписаний акт приймання-передачі товару за кількістю та за зовнішніми характеристиками.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що зазначені вище накладні на поставку Приватним спеціалізованим підприємством технічного забезпечення "ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР" відповідачу товару та його отримання підприємцем Бубелою С.П., підписані уповноваженими представниками сторін, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійсненої сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору поставки №ЩВ 616 від 21.09.2015р. господарської операції.

Пунктами 2.2.-2.3. договору поставки встановлено, що передача (здача-приймання) товару здійснюється згідно з накладною, в термін, погоджений між сторонами в заявках (пункт 1.2. договору). Постачання враховується здійсненим з моменту надання товару в розпорядження покупця, підписання акту приймання-передачі або видаткової накладної. Приймання товару за кількістю і зовнішньому вигляду здійснюється сторонами відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору за актом приймання-передачі товару за кількістю і зовнішнім виглядом.

Відповідно до пунктів 3.1.-3.3. договору поставки загальна сума договору визначається як вартість усього товару, що поставляється за цим договором, з урахуванням ПДВ. Покупець здійснює повну оплату заявленого товару згідно з виставленими постачальником рахунками протягом 30 календарних днів від дати виписки видаткових накладних. Фактом оплати вважається надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

При цьому, пункт 3.4 договору визначає, що всі платежі, що надійшли від покупця на рахунок постачальника у якості оплати придбаного на підставі цього договору товару, незалежно від зазначення їх призначення у платіжному дорученні, приймаються в рахунок оплати боргів покупця, у хронологічному порядку.

За таких обставин та з врахуванням перебігу 30 календарних днів від дати виписки видаткових накладних, суд вважає, що оплата товарно-матеріальних цінностей підприємцем Бубелою С.П. , мала бути здійсненою у наступні граничні строки:

- товари, поставлені згідно видаткової накладної № ИЦ-96590 від 28.10.2016р. на загальну суму 32097,94грн. підлягали до оплати впродовж періоду з 29.10.2016р. по 28.11.2016р. включно, заборгованість по оплаті виникає з 28.11.2016р. .

Проте, підприємець Бубула С.П., взяті на себе згідно договору поставки №ЩВ 616 від 21.09.2015р. зобов`язання в частині проведення з позивачем розрахунків по оплаті поставленого товару (у порядку, строки та розмірах, визначених угодою) не виконав, їх вартість в повному об`ємі не оплатив у зв`язку з чим заборгував постачальнику 12 829,09 грн.

Судом досліджено, що сума заборгованості 12 829,09 грн. включає в себе загальну вартість товарів 32097,94грн., поставлених на виконання умов договору поставки №ЩВ 616 від 21.09.2015р. згідно видаткової накладної № ИЦ-96590 від 28.10.2016р., за мінусом проведених розрахунків на загальну суму 19 268,85 грн.

З положень ст. 509 ЦК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що в даному випадку, відносини між Приватним спеціалізованим підприємством технічного забезпечення "ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР" та Фізичною особою-підприємцем Бубелою С.П. носять договірний характер, укладений між ними договір поставки №ЩВ 616 від 21.09.2015р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору поставки №ЩВ 616 від 21.09.2015р., відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товарів, їх отримання підприємцем Бубелою С.П. та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 12 829,09 грн.

Сума заборгованості 12 829,09 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому порядку не була спростована чи заперечена відповідачем.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 6.4 договору поставки, у разі порушення Покупцем строків оплати поставленого товару більш ніж 37 календарних днів від дати виписки видаткових накладних, Покупець оплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочки відповідачем платежів понад 37 календарних днів, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми заборгованості 12 829,09 грн., було включено до ціни позову вимогу щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10% від суми боргу 12 829,09 грн., що становить 1282,90 грн.

Договір №ЩВ 616 від 21.09.2015р. недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 6.4., не визнавався. На момент звернення до суду з позовом відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, тому сплата штрафу є його договірним зобов`язанням.

Судом встановлено, що штраф в розмірі 1282,90 грн. нарахований у відповідності до фактичних обставин справи, положень чинного законодавства та укладеного між сторонами договору, а відтак підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в судовому порядку в повному розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.3 договору поставки, у разі порушення Покупцем строків оплати поставленого товару, передбачених п. 3.2 цього договору, Покупець оплачує пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день.

Отже, сторони у п. 6.3 договору поставки визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день.

Позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми заборгованості 12 829,09 грн. було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 14625,16 грн. нарахованої за прострочення виконання зобов`язання по оплаті товару згідно п. 6.3. договору за період з 28.11.2016р. по 30.01.2020р.

За умовами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що нарахування суми пені позивачем було здійснено виходячи із загальної суми боргу 12 829,09 грн. за період прострочення платежу з 28.11.2016р. по 30.01.2020р., в той час коли останні в силу фактичних обставин справи та положень чинного законодавства України підлягали до нарахування за період з 28.11.2016р. по 28.05.2017р., де 28.11.2016р. - момент виникнення заборгованості, а 28.05.2017р. - кінцева дата можливого нарахування пені в силу положень ст. 232 Господарського кодексу України.

При цьому судом встановлено, що в даному випадку нарахування суми пені позивачем здійснено з врахуванням положень договору поставки (в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день), а не з врахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" з огляду на встановлені у ті чи інші періоди Національним банком України подвійні облікові ставки.

За приписом ст. 3 названого Закону та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Розмір штрафних санкцій, нарахований позивачем згідно договору з врахуванням 0,1 %, є більшим ніж розмір пені, встановлений нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Враховуючи положення зазначеного нормативного акту, умови договору поставки №ЩВ 616 від 21.09.2015р. та фактичні обставини справи, перевіривши методику та періоди нарахування позивачем штрафних санкцій, суд вважає, що підставною та такою, що підлягатиме до стягнення, буде пеня в загальному розмірі 1758,45 грн., а в частині стягнення 12 866,71 грн. пені в позові слід відмовити.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з представленими суду розрахунками позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 1202,06 грн. трьох процентів річних за період прострочки платежів з 28.11.2016р. по 30.01.2020р.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення суми трьох процентів річних, перевіривши методику та періоди її нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов позовом приватного спеціалізованого підприємства технічного забезпечення «ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР» м.Дніпро до фізичної особи підприємця Бубели Сергія Петровича м. Хмельницький про стягнення 12 829,09 грн. заборгованості, 14625,16 грн. - пені, 1282,90 грн. - штрафу, 1202,06 грн. - 3%річних задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бубели Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь приватного спеціалізованого підприємства технічного забезпечення "ІНСТРУМЕНТ ЦЕНТР" (49081, м. Дніпро, вул. Артільна, 5, ) 12 829,09 грн. (дванадцять тисяч вісімсот двадцять девять гривень 09 коп.) заборгованості, 1758,45 грн. (одну тисячу сімсот п`ятдесят вісім гривнеь 45 коп.) - пені, 1282,90 грн. (одну тисячу двісті вісімдесят дві гривні 90 коп.) - штрафу, 1202,06 грн. (одну тисячу двісті дві гривні 06 коп.) - 3%річних. та 1198,64 грн. (одна тисяча сто дев`яносто вісім гривень 64 коп.) витрат по сплаті судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 30.07.2020р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. у 3 прим.:

1- до справи,

2 - позивач: 49098 м. Дніпро, вул.Артільна-5

3 - ВІДПОВІДАЧ: АДРЕСА_1

Всім реком. з повідом. про вручення.