ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 914/1470/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.,

за участю представників:

позивача - Єфременка О.О.,

відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,

на рішення Господарського суду Львівської області

(суддя - Яворський Б.І.)

від 07.11.2019,

та постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Кордюк Г.Т., судді - Кравчук Н.М., Плотніцький Б.Д.)

від 10.02.2020,

та касаційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради,

на постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Кордюк Г.Т., судді - Кравчук Н.М., Плотніцький Б.Д.)

від 10.02.2020,

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,

до Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради

про стягнення 7 519 049,82 грн,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2019 року акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради 7 519 049,82 грн, з яких 4 606 460,10 грн - основний борг, 846 861,99 грн - пеня, 443 063,86 грн - 3% річних та 1 622 663,87 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором постачання природного газу № 5196/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з 3 % річних, інфляційними втратами, пенею.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.11.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 4 606 460,10 грн основного боргу, 423 430,99 грн пені, 1 539 407,00 грн інфляційних втрат, 443 063,86 грн 3% річних та 111 536,89 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 змінено пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 07.11.2019 та викладено в іншій редакції: «Стягнути з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Індустріальна, 1-а, корпус А, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 4 606 460,10 грн основного боргу, 423 430,99 грн пені, 1 622 663,87 грн інфляційних втрат, 443 063,86 грн 3% річних та 106 435,92 грн судового збору».

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 07.11.2019 залишено без змін.

26.02.2020 КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради подало касаційну скаргу на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині стягнення інфляційних втрат і залишити в цій частині рішення суду першої інстанції.

Підставами для часткового скасування постанови суду апеляційної інстанції зазначає застосування апеляційним господарським судом ч. 2 ст. 625 ЦК України без врахування висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України).

16.03.2020 АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 07.11.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020, в якій просить судові рішення скасувати в частині відмови у стягненні 423 431, 00 грн пені та прийняти в цій частині нове рішення про їх задоволення. В решті постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Підставами для часткового скасування судових рішень зазначає застосування господарськими судами ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України без врахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наявність зазначених у касаційних скаргах підстав касаційного оскарження судових рішень (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження, порушене на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України за касаційною скаргою КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради необхідно закрити, а касаційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» подану з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.10.2016 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) і Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» (споживач) було укладено договір № 5196/1617-ТЕ-21 постачання природного газу, за умовами якого постачальник (позивач) зобов`язувався поставити споживачу (відповідач) у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору).

На виконання договору № 5196/1617-ТЕ-21 у 2016-2017 роках позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 32 315 396,02 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 2 488 840,62 грн, від 30.11.2016 на суму 5 228 139,83 грн, від 31.12.2016 на суму 6 614 186,98 грн, від 31.01.2017 на суму 8 656 272,78 грн, від 28.02.2017 на суму 5 858 588,78 грн, від 31.03.2017 на суму 3 469 367,03 грн (а.с. 29-34, т. 1).

Відповідач оплатив поставлений газ частково, на суму 27 708 935,92 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунку позивача.

Оскільки відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови договору № 5196/1617-ТЕ-21 та вимоги ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 4 606 460,10 грн основного боргу, 423 430,99 грн пені, 1 539 407,00 грн інфляційних втрат, 443 063,86 грн 3% річних.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4 606 460,10 грн основного боргу, 423 430,99 грн пені, 443 063,86 грн 3% річних. Водночас, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, врахувавши, що при розрахунку інфляційних втрат береться сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1 622 663,87 грн інфляційних втрат, змінивши при цьому рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат.

У касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» оскаржує судові рішення в частині зменшення пені, а КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради - постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнутих інфляційних втрат з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 300 ГПК України, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у частині відмови у стягненні пені та постанова суду апеляційної інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, підстав позову, фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, вказало, що в оскаржуваній постанові суд застосував ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнув з КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради 1 622 663,87 грн інфляційних втрат без урахування висновку щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19.

Зважаючи на подібність спірних правовідносин у цій справі і у справі № 924/532/19, Верховний Суд зазначає таке.

У постанові від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, на яку посилається відповідач в касаційній скарзі, Верховний Суд, погодившись з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача 79 408,67 грн інфляційних втрат, зазначив, що інфляційні втрати нараховуються на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період.

26.06.2020 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 було прийнято постанову, у якій об`єднана палата дійшла висновку що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 було наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: «Х» * «і-1» - 100 грн = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Вказала, що для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Отже, об`єднана палата у справі № 905/21/19 відступила від висновку касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, на яку послалось КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, як на підставу касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції. Вказала, що наведений у постанові суду касаційної інстанції від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 розрахунок інфляційних втрат порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007, які застосовуються при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 296 ГПК України встановлено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо, зокрема після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Оскільки об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 відступила від висновку Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема щодо порядку розрахунку інфляційних втрат, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку об`єднаної палати у справі № 905/21/19, то касаційне провадження, порушене за касаційною скаргою КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 необхідно закрити.

Щодо зменшення стягнення пені до 423 430,99 грн, то необхідно зазначити таке.

У п. 8.2 договору сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У цій справі за встановлених обставин: основним різновидом господарської діяльності відповідача є постачання теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, учбовим закладам, дитячим садкам, оздоровчим санаторіям, лікарням, а тому господарська діяльність останнього є суспільно необхідною та відіграє особливу соціальну роль; невиконання відповідачем зобов`язань зумовлено тим, що єдиним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані як оплата за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств; значний ступінь виконання боржником зобов`язання; нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору; стягнення з КП «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, а також з урахуванням того, що позивачем не було надано доказів понесення ним збитків через порушення відповідачем грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зменшив розмір пені на 50 %.

Водночас, у справі № 908/1453/14, на яку позивач посилається у касаційній скарзі, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 25.05.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2017, вказав, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для зменшення пені з огляду на майновий стан сторін, наявність заборгованості позивача із заробітної плати та податковий борг, тобто у справі № 908/1453/14, на відміну від справи № 914/1470/19, було відмовлено у зменшенні пені за встановлення судами відсутності обставин для її зменшення.

Зменшення розміру пені є правом суду і було ним реалізоване у справі № 914/1470/19 за наслідками оцінки обставин справи, які не є подібними з встановленими обставинами у справі № 908/1453/14.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» і скасування судових рішень в частині зменшення пені з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України).

Частиною 5 ст. 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині прийнята з додержанням вимог матеріального і процесуального права, з дотриманням принципів справедливості, добросовісності, розумності, а тому підстав для її скасування в оскаржуваній частині немає.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір за подання касаційних скарг покладається на скаржників.

Керуючись ст. ст. 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

закрити касаційне провадження у справі № 914/1470/19 за касаційною скаргою Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2020 року у справі за № 914/1470/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Н. Губенко

І. Кондратова