ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2020 р. Справа № 924/689/20

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Ключки Н.М., розглянувши справу

за позовом дочірнього підприємства "Пластмас" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Пластмас-Прилуки" Чернігівська область, м. Прилуки

до приватного підприємства "ПАКТ" Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський

про стягнення 675340,26 грн., з яких: 573500,00 грн. - основна заборгованість за отриманий товар; 4588,00 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 19774,78 грн. - пеня; 2875,35 грн. - 3% річних від простроченої суми; 57350,00 грн. - 10% штраф за прострочення платежу; 17252,13 грн. - штраф 18% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами.

Без повідомлення (виклику) сторін

Процесуальні дії по справі.

03.06.2020р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява за позовом дочірнє підприємство "Пластмас" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Пластмас-Прилуки" Чернігівська область, м. Прилуки до приватного підприємства "ПАКТ" Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський про стягнення 573500,00 грн. - основної заборгованості за отриманий товар; 4588,00 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 19774,78 грн. - пеня; 2875,35 грн. - 3% річних від простроченої суми; 57350,00 грн. - 10% штраф за прострочення платежу; 17252,13 грн. - штраф 18% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2020р., вказану позовну заяву передано для розгляду судді Танасюк О.Є.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 05.06.2020р. відкрито провадження у справі №924/689/20, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, позивачу строк для надання відповіді на відзив.

30.06.2020р. до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог від 26.06.25020р. №1, в якій посилаючись на допущену описку, просить ціну позову вважати 675340,26 грн.

Враховуючи, що позивачем в загальній сумі, заявленій до стягнення допущено описку, а фактично сума боргу та штрафних санкцій не змінилася, уточнення позовних вимог приймається судом. Ціна позову становить 675340,26 грн.

Позиції учасників справи.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором поставки товару №01-1/14 від 03.01.2017р., відповідно до умов якого ДП "Пластмас" ТОВ "Торговий Дім Пластмас -Прилуки" поставив ПП "ПАКТ" товар на загальну суму 573500,00 грн.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Ухвала суду, надіслана на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських організацій, повернута відділенням поштового зв`язку з причини відсутності юридичної особи.

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання адресатом кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. (Аналогічна правова позиція викладена ВС в постанові від 25.06.2018р. у справі №904/9904/17).

Враховуючи зазначене, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом,

03.01.2017 року між дочірнім підприємством "Пластмас" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Пластмас-Прилуки" (постачальник) та приватним підприємством "ПАКТ" (покупець) укладено договір поставки №01-1/14 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язався в порядку та умовах, визначених в договорі, передати у власність покупцю пластикат полівінілхлоридний (товар), а покупець прийняти та оплатити товар у кількості, асортименті та за ціною згідно відповідного рахунку на оплату, видаткової накладної, які є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно з п. 1.4. договору асортимент, кількість, ціна та загальна вартість окремої партії товару узгоджується сторонами в специфікації, які є невід`ємною частиною даного договору і зазначається у видаткових накладних, що оформляються постачальником.

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна одиниці товару, що поставляється, і загальна вартість партії товару, зазначаються у специфікації, видатковій накладній та включає в себе ПДВ. В загальну вартість партії товару включається вартість тари, упаковки, маркування, транспортування згідно з базисними умовами поставки, зазначеними у договорі. Загальна сума договору склаладається з сум, вказаних у всіх специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін в рамках даного договору.

Поставка партії товару здійснюється автотранспортом покупця (перевізника, названого покупцем) на умовах FCA (склад покупця, розташований за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. 1 Козача, 56), у редакції ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не вказано у специфікації (п. 3.1. договору).

Право власності на товар переходить до покупця з моменту оплати товару, який визначається датою зарахування коштів на банківський рахунок постачальника товару, що підтверджується платіжним дорученням з відміткою банку (п. 3.3. договору).

У п. 3.4. договору сторони передбачили, що належним доказом невідповідності кількості та/або якості поставленого товару вимогам, зазначеним у договорі, є виключно акт, складений у відповідності з вимогами Інструкції №П-6 і №П7.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. договору розрахунки за товар здійснюються покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок постачальника. Оплата за цим договором проводиться протягом 3-х банківських днів з дати виставлення рахунку на оплату. За домовленістю погодженням сторін можлива відстрочка оплати поставленого товару, питання відстрочення оплати погоджується у заявці на поставку партії товару. При здійсненні платежу покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату договору.

У пункті 6.1 договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у розмірі, в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 10.1. договір набуває юридичної сили з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2018р., а в частині розрахунків - до моменту їх повного здійснення. Якщо протягом місяця до закінчення терміну дії договору жодна з сторін не поставила вимогу про розірвання даного договору, то договір автоматично пролонгується на наступний рік.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

27.06.2019р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №01-1/14 від 03.01.2017р., якою сторони внесли зміни до окремих розділів договору. Зокрема, п. 4.2. договору викладено в наступній редакції: „Оплата за договором проводиться на умовах відстрочки платежу на 30 календарних днів з дати поставки товару, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Також сторони доповнили договір п. 6.5., в якому передбачили, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених договором, за домовленістю сторін, покупець може сплатити постачальникові додатково штраф у розмірі 18,0% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами, враховуючи весь період прострочення неоплаченого товару. У такому разі сплата штрафу здійснюється покупцем згідно виставленого рахунку постачальником протягом 3-х робочих днів, станом на перше число кожного місяця.

31.01.2020р. між сторонами підписано специфікацію №31/01/2020 до договору поставки №01-1/14 від 03.01.2017р., в якій узгодили поставку товару на загальну вартість 573500,00 грн., в т.ч. ПДВ 95583,33 грн.

Згідно п. 1 специфікації оплата здійснюється у розмірі 100% вартості до 20.02.2020р.

Відповідно до п. 2 специфікації у разі порушення терміну оплати товару (оплата товару не в повному обсязі) з 22-го дня постачальник має право нарахувати покупцю штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу до моменту повного погашення заборгованості.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 573500,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №123 від 31.01.2020р., товарно-транспортною накладною №31 від 31.01.2020р.

31.01.2020р позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату №133 від 31.01.2020р. на суму 573500,00 грн.

У претензії від 26.02.2020р. №310 позивач посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 03.01.2017р. №01-1/14, просив протягом 3-х робочих днів сплатити: 635303,68 грн., з яких: 573500,00 грн. основний борг; 2473,75 грн. пеня; 283,00 грн. 3% річних; 57350,00 грн. штраф 10%. В якості додатків до претензії надано розрахунки та акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідач листом від 11.03.2020р. №41 повідомив позивача, що згідно Указу Президента України та Рекомендацій Секретаря міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій ПП „Пакт призупинило роботу підприємства на період карантину. В листі зазначено, що заборгованість, яка виникла за накладною №123 від 31.01.2020р. за поставлений пластик буде обов`язково погашена, після стабілізації ситуації.

Позивач посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару, звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2017 року між дочірнім підприємством "Пластмас" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Пластмас-Прилуки" (постачальник) та приватним підприємством "ПАКТ" (покупець) укладено договір поставки №01-4/14 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язався в порядку та умовах, визначених в договорі, передати у власність покупцю пластикат полівінілхлоридний (товар), а покупець прийняти та оплатити товар у кількості, асортименті та за ціною згідно відповідного рахунку на оплату, видаткової накладної, які є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору поставки позивачем 31.01.2020р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 573500,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №123 від 31.01.2020р., товарно-транспортною накладною №31 від 31.01.2020р.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 1 специфікації №31/01/2020 від 31.01.2020р. оплата здійснюється у розмірі 100% вартості до 20.02.2020р.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту міститься в ст. 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар у термін, визначений специфікацією №31/01/2020 від 31.01.2020р. (до 20.02.2020р.), яка є невід`ємною частиною договору поставки, позовні вимоги про стягнення 573500,00 грн. заборгованості є обґрунтованими, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Як вбачається із розрахунку наявного в матеріалах справи, позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат за березень 2020р. в розмірі 4588,00 грн.

Позивачем заявлено до стягнення 3% в розмірі 2875,35 грн. за період з 21.02.2020р. по 23.03.2020р.

Однак, суд перевіривши розрахунок 3% річних, встановив, що із суми заборгованості 573500,00 грн. за період з 21.02.2020р. по 23.03.2020р. правомірним є нарахування 1504,26 грн. 3% річних.

Тому у стягненні 3% річних в розмірі 1371,09 грн. 3% річних (2875,35 - 1504,26) суд відмовляє.

Щодо пені.

Позивачем заявлено до стягнення 19774,78 грн. пені за період з 21.02.2020р. по 21.04.2020р. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

У пункті 6.1 договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у розмірі, в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України та цим договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи, що в договорі поставки, укладеному між сторонами не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, у суду відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019р. у справі № 904/4156/18.

З огляду на зазначене, суд відмовляє у стягненні пені в розмірі 19774,78 грн.

Щодо штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 2 специфікації №31/01/2020 від 31.01.2020р. передбачено, що у разі порушення терміну оплати товару (оплата товару не в повному обсязі) з 22-го дня постачальник має право нарахувати покупцю штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу до моменту повного погашення заборгованості.

Враховуючи, що відповідач не оплатив вартість товару у строк, встановлений специфікацією (до 20.02.2020р.), яка є невід`ємною частиною договору, позивачем правомірно, здійснено нарахування 10% штрафу від суми простроченого платежу в розмірі 57350,00 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 18% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в сумі 17252,13 грн.

Додатковою угодою №1 від 27.06.2019р. до договору поставки сторони доповнили договір п. 6.5., в якому передбачили, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених договором, за домовленістю сторін, покупець може сплатити постачальникові додатково штраф у розмірі 18,0% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами, враховуючи весь період прострочення неоплаченого товару. У такому разі сплата штрафу здійснюється покупцем згідно виставленого рахунку постачальником протягом 3-х робочих днів, станом на перше число кожного місяця.

Із методології нарахування штрафу, передбаченого п. 6.5. договору слідує, що фактично сторони передбачили можливість сплати відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Так, ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази виставлення рахунку про оплату штрафу у розмірі 18,0% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами, як це передбачено п. 6.5. договору. Тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 18% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в сумі 17252,13 грн.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 636942,26 грн., з яких: 573500,00 грн. - основна заборгованість, 4588,00 грн. - інфляційні втрати, 1504,26 грн. - 3% річних, 57350,00 грн. - 10% штрафу за прострочення платежу.

В решті позову щодо стягнення 38398,00 грн., з яких: 1371,09 грн. 3% річних, 19774,78 грн. пеня, 17252,13 грн. - штраф у розмірі 18% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "ПАКТ" (32300, Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, проспект Грушевського, 43, ) на користь дочірнього підприємства "Пластмас" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Пластмас-Прилуки" (17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул. 1 Козача, 56, ) 573500,00 грн. (п`ятсот сімдесят три тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) основної заборгованості, 4588,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят вісім гривень 00 коп.) інфляційних втрат, 1504,26 грн. (одну тисячу п`ятсот чотири гривні 26 коп.) 3% річних, 57350,00 грн. (п`ятдесят сім тисяч триста п`ятдесят гривень 00 коп.) 10% штрафу за прострочення платежу, 9554,13 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 13 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням ч. 4 Розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України.

Повне рішення складено 23.07.2020р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу, дочірнє підприємство "Пластмас" товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Пластмас -Прилуки" (17500, Чернігівська область, м.Прилуки, вул. 1 Козача,56);

3- відповідачу - приватне підприємство "ПАКТ" (32300,Хмельницька область, м.Кам`янець-Подільський, проспект Грушевського,43).

Всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення