РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.07.2020Справа № 910/8944/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Емблер"
до треті особи, третя особа,Київської міської ради які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Нивки"; 3) Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація; яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 4) Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва"
провизнання права власності
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:
від позивача:не з`явився;
від відповідача: від третьої особи-1: від третьої особи-2: від третьої особи-3: від третьої особи-4:Безсмертна С.І. - представник за довіреністю; не з`явився; не з`явився; Чербар В.А. - представник за довіреністю; Гумінська Т.А. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Емблер" (надалі - позивач, ТОВ "Емблер") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (надалі - відповідач) про визнання права власності на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення концертно-театральної зали "Юність", що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 84 (надалі також - будівля КТЗ "Юність", спірний об`єкт нерухомості) та яка перебувала у користуванні позивача на підставі договору суборенди приміщення № 21 від 07.10.1997, що був укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Нивки".

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що починаючи з 1997 року ним було здійснено невід`ємні поліпшення будівлі КТЗ "Юність", в результаті чого збільшено площу та функціональне призначення будівлі, що фактично призвело до утворення нової речі - будівлі спортивно-розважального комплексу, а тому, з огляду на приписи ст. ст. 328, 331, 392, 778 Цивільного кодексу України, а також ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", означена нова річ не може бути власністю територіальної громади м. Києва, оскільки вона створена виключно за рахунок грошових коштів позивача, а відтак, у позивача наявне право власності на суборендований за договором суборенди приміщення № 21 від 07.10.1997 спірний об`єкт нерухомості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2017 порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 30.06.2017, а також вирішено залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління культури, туризму та охорони культурної спадщини Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі також - третя особа-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Парк Нивки" (надалі також - третя особа-2, ТОВ "Парк Нивки").

30.06.2017 в судовому засіданні позивачем надано клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 розгляд справи було відкладено на 07.07.2017.

07.07.2017 відповідачем через канцелярію суду подано відзив, у якому він зазначив, що позивач звернувся до суду з даним позовом фактично про набуття права власності на спірний об`єкт нерухомості, а не про визнання такого права, оскільки, визнання права в судовому порядку можливе у випадку коли позивач вже є власником спірного майна, а не бажає набути таке право. Також, відповідач зазначає, що зі змісту позовної заяви не слідує, що права позивача будь-яким чином порушені, більше того, прийняття рішення щодо визнання права власності призведе до порушення прав реального власника спірного майна - територіальної громади міста Києва. З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 07.07.2017 судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача відповідача - Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію (надалі також - третя особа-3) та відкладено розгляд справи на 14.07.2017.

14.07.2020 третьою особою-3 через канцелярію суду надано відзив, у якому третя особа-3 зазначає, що позивачем грубо порушено умови договорів оренди та суборенди а саме - не погоджено з орендодавцем ні питання проведення реконструкції, ні проектно-кошторисну документацію на проведення такої реконструкції, а також зауважує, що Київська міська рада (відповідач), яка діє від імені територіальної громади міста Києва, жодних рішень про відчуження будівлі КЗТ "Юність" не приймала та право на такі дії іншим уповноваженим органам не надавала та огляду на вищезазначене третя особа-3 просила суд відмовити у задоволенні позову.

14.07.2017 позивачем в судовому засіданні надано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій він вказує на те, що починаючи з 1997 року було здійснено невід`ємні поліпшення будівлі КТЗ "Юність" на загальну суму 2 639 857,17 грн, що значно перевищує залишкову вартість спірного об`єкт нерухомості станом на 01.06.2005 (226 511, 59 грн.) та з огляду на вищевикладене, частка позивача в праві спільної часткової власності на спірний об`єкт нерухомості становить 2/3, у зв`язку із чим позивач просить суд визнати право власності ТОВ "Емблер" на 2/3 частки об`єкту нерухомості - нежитлового приміщення КТЗ "Юність", за адресою: м. Київ, район Шевченківський, проспект Перемоги 84.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України передбачені права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, що можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. При цьому під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Разом із тим, збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено, або зменшення частки майна щодо якої заявлено вимогу про визнання права власності), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Водночас суд приймає до уваги, що частиною 3 ст. 46 ГПК України також передбачено право позивача змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про зменшення розміру позовних вимог, що була надана 14.07.2020, є за своєю правовою природою є заявою про зміну предмету позову та при цьому є обґрунтованою і приймається судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2017 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі до проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової будівельно-технічної експертизи та отримання висновку експерта.

Оскільки, до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист, в якому повідомляється про неможливість надання висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи від 10.11.2017 за № 15443/17-42, суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 910/8944/17 та призначення до розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва від 28.12.2017 поновлено провадження у справі № 910/8944/17 та призначено підготовче судове засідання на 02.02.2018 року.

17.01.2018 третьої особи-1 та третьої особи-3 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) надано спільні письмові пояснення, у яких вказується на те, що позивачем грубо порушено умови договорів оренди та суборенди а саме - не погоджено з орендодавцем ні питання проведення реконструкції, ні проектно-кошторисну документацію на проведення такої реконструкції, а також зауважує, що Київська міська рада (відповідач), яка діє від імені територіальної громади міста Києва, жодних рішень про відчуження будівлі КЗТ "Юність" не приймала та право на такі дії іншим уповноваженим органам не надавала та огляду на вищезазначене третя особа-1 та третя особа-3 просили суд відмовити у задоволенні позову.

02.02.2018 позивачем в судовому засіданні надано клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі № 910/8944/17 до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

27.12.2019 до суду надійшов висновок експерта від 13.12.2019 № 4340/18-42 за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 910/8944/17, а також продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та призначення до розгляду у судовому засіданні 14.02.2020.

28.01.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) третьою особою-1 надано клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва (надалі - третя особа-4), а також відкладено розгляд справи від 20.03.2020.

21.02.2020 від третьої особи-1 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Підготовче судове засідання призначене ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2020 на 20.03.2020 о 11:30 год не відбулося з метою попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, зважаючи на період карантину, визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211, з урахуванням рішення Уряду про заборону пасажирських перевезень та обмеження кількості учасників масових заходів, а також листа Ради суддів України від 16.03.2020 9/рс-186/20.

07.04.2020 Господарським судом міста Києва винесено ухвалу в порядку ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та призначено наступне судове засідання у справі № 910/8944/17 на 15.05.2020.

Натомість сторони та треті особи явку уповноважених представників в підготовче судове засідання яке відбулося 15.05.2020 не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та поряд із тим, з огляду на те, що судом здійснено дії передбачені ст. 182 ГПК України, судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.06.2020.

15.06.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) позивачем надано висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи № 879/05-2020 від 06.05.2020.

19.06.2020 в судовому засіданні було оголошено перерву на 08.07.2020.

08.07.2020 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) третьою особою-2 надано клопотання, у якому він просив суд розглянути справу за відсутності представника.

08.07.2020 відповідачем надано суду додаткові документи.

08.07.2020 в судовому засіданні було оголошено перерву на 24.07.2020.

21.07.2020 від представника позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому він зазначив, що за станом здоров`я не може прийняти участь у судовому засіданні, оскільки перебуває на профілактичному лікуванні.

Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 за № 239, від 22.04.2020 за № 291 та від 04.05.2020 за № 343 вносилися відповідні зміни до означеної постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за №211 та продовжувався термін карантину.

Згодом, постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19)", з 22.05.2020 до 22.06.2020 на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061). Установлено, що: у регіонах, в яких встановлено карантин, застосовуються протиепідемічні заходи, що визначаються цією постановою, а також заходи, що додатково встановлені органами державної влади та органами місцевого самоврядування в межах компетенції; заходи, запроваджені актами законодавства в процесі реалізації карантину на період, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, продовжують діяти на період, встановлений цією постановою; Головним державним санітарним лікарем України розробляються та затверджуються протиепідемічні заходи, які визначають особливості провадження діяльності суб`єктами господарювання на період карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 за №500 були внесені зміни до означеної постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 за № 392 та продовжено дію карантину до 31.07.2020.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 50 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Таким чином, здійснення правосуддя суддями у відкритих судових засіданнях з безпосередньою участю сторін процесу в умовах оголошення Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, створює загрозу для життя та здоров`я суддів і учасників судових засідань.

Водночас згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою принципу верховенства права є право на звернення до суду, що передбачено статтею 55 Конституції України та розвинуто статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року як право на справедливий суд.

Статтею 64 Конституції передбачено, що права і свободи людини та громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У Конституції наголошується, що право на справедливий суд не може бути обмежене в умовах воєнного та надзвичайного стану.

Рішенням Ради суддів України від 17.03.2020 затверджено рекомендації щодо особливого режиму роботи судів на період карантину, відповідно до яких на період з 16 березня до 3 квітня судам рекомендовано запровадити заходи, спрямовані на зменшення негативних наслідків, викликаних спалахом вірусної інфекції COVID-19, зокрема: роз`яснення громадянам щодо можливості відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; обмеження допуску у судові засідання та приміщення суду осіб з ознаками респіраторних захворювань; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; за можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, у порядку письмового провадження; надання учасниками справи необхідних документів (позовних заяв, заяв, скарг, відзивів, пояснень, клопотань тощо) до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку; утримання від відвідування приміщень суду, особливо за наявності захворювання.

З огляду на викладене, право на справедливий суд не може бути обмежене, проте при встановленні справедливого балансу між правом особи на безпечне для життя і здоров`я довкілля та правом на справедливий суд переважає природне право осіб на життя та безпечне довкілля, обов`язок щодо забезпечення якого покладено на державу Україна.

Водночас, з урахуванням обставин конкретної справи, суд може відхилити доводи учасника судового процесу - юридичної особи щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних зі службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні, відпусткою, хворобою, перебуванням на профілактичному лікуванні, тощо). При цьому суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, або шляхом самопредставництва відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 56 та ч. 2. ст. 58 ГПК України. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Поряд із тим, суд зауважує, що застосовуючи відповідно до ч. 2 ст.11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

За таких обставин, оскільки позивач не надав доказів неможливості забезпечення представництва в судовому засіданні 24.07.2020 шляхом направлення іншого представника, або участі у судовому засіданні шляхом самопредставництва, а також враховуючи заявлені представниками відповідача, третьої особи-3 та третьої особи-4 в судовому засіданні заперечення на клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє позивачеві у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, що надійшло до суду 21.07.2020.

Позивач, третя особа-1 та третя особа-2 в судове засідання, що відбулось 24.07.2020 не з`явилися.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки позивача, третю особу-1 та третю особу-2 було належним чином повідомлено про судове засідання, натомість, з огляду на те, що позивачем не доведено наявності поважних причин неявки в судове засідання, що відбулось 24.07.2020, а також враховуючи заяви третьої особи-1 та третьої особи-2 про розгляд справи без участі представників, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача, третьої особи-1 та третьої особи-2.

В судовому засіданні, що відбулось 24.07.2020 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.1994 між Фондом комунального майна Радянського району м. Києва (за договором - Орендодавець) та Організацією орендарів "Парк "Нивки" (за договором - Орендар) укладено договір оренди, відповідно до умов якого (п. 1.1. договору) Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове господарське користування повний майновий комплекс, який був у повному господарчому віданні ДКПП "Нивки", згідно з додатком № 1,2, що є невід`ємною частиною договору і скріплюється підписами представників і печаткою Орендаря та Орендодавця.

Пунктом 5.1. договору від 30.06.1994 (з урахуванням змін внесених договором від 27.08.1995 про внесення змін та доповнень до договору оренди комунального майна від 30.06.1994), строк дії договору оренди від 30.06.1994 та закінчується 30.06.2019.

07.10.1997 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Нивки" (за договором - Орендодавець) та Підприємством з іноземними інвестиціями "Емблер Експорт-Імпорт", правонаступником якого є позивач (за договором - Орендар) було укладено договір № 21/1-02 суборенди приміщення (надалі - Договір суборенди), за умовами якого (п. п. 1.1, 1.2 Договору суборенди) Орендодавець передає Орендарю, а Орендар приймає в суборенду (строкове платне володіння та користування) приміщення, зазначене в цьому договорі та на його умовах. Суборендоване приміщення розташоване в корпусі КТЗ "Юність" за адресою: Україна, м. Київ, просп. Перемоги, 84 (далі - Приміщення). Загальна площа Приміщення, що передається в суборенду, становить 1 867 кв.м.

Відповідно до п. 2.2. Договору суборенди, приміщення надається в суборенду на строк до 30.06.2019 з правом пролонгації Договору на умовах аналогічних змісту цього Договору, при письмовому повідомленні Орендодавця Орендарем за три місяця до закінчення терміну суборенди.

Згідно Додатку №1 до Договору суборенди від 07.10.1994 року, вартість орендованих 1 867 квадратних метрів Приміщення складає 608 082 грн.

Пунктом 1.5. Договору суборенди передбачено, що суборенда приміщення передбачає, за згодою Орендодавця, проведення ремонту Приміщення (в т. ч. з елементами перепланування та прокладенням додаткових комунікацій).

Пунктом 4.1. Договору суборенди встановлено, що Орендар за використання Приміщення щоквартально сплачує орендну плату не пізніше 10 робочих днів після закінчення звітного кварталу, нарахування орендної плати починається з дати завершення ремонту.

Відповідно до п. 5.3. Договору суборенди, при розірванні договору Орендодавець в семиденний строк компенсує Орендарю вартість невід`ємних поліпшень Приміщення на підставі офіційного індексу інфляції та кошторису ремонтних робіт, які були письмово погоджені з Орендодавцем згідно до п. 3.7. цього Договору.

01.06.2005 між Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією (за договором - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Нивки" (за договором - Орендар) укладений договір оренди цілісного майнового комплексу "Парк Нивки" (в нова редакція) згідно предмету якого зазначено, що даний договір укладається у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми Орендаря та зміною Орендодавця (проведення адміністративно територіальної реформи у м. Києві та утворення нового Шевченківського району) на основі договору оренди від 30.06.1994 з урахуванням Доповнення до договору оренди між Фондом комунального майна Радянського району м. Києва та Організацією орендарів "Парк Нивки" від 30.06.1994 року, підписаного 27.09.1994 договору від 27.08.1995 "Про внесення змін та доповнень до договору оренди комунального майна від 30.06.1994 та спільної угоди про виведення із складу основних фондів цілісного майнового комплексу, орендованого ТОВ "Парк Нивки", нерухомого майна: будинків №1 пр. Перемоги, 82-Г та №2 пр. Перемоги, 82-Б від 22.12.2000.

З метою створення сучасних умов і видів послуг в сфері дозвілля, відпочинку, розваг та оздоровлення населення, подальшого розвитку підприємства як закладу культури, збереження паркового господарства, та залучення інвестиційних коштів для проведення реконструкції та модернізації:

1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс комунального паркового підприємства "Нивки", (надалі - Підприємство), склад та вартість якого визначено відповідно до Акту оцінки вартості об`єкту оренди, складеного станом на 01.06.2005, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу Підприємства, відновна вартість якого становить - 2 640 775,80 грн, згідно з додатком:

а) основні фонди підприємства:

- за балансовою /первісною/ вартістю - 990 813,04 грн.,

- за відновною вартістю - 2 640 775,80 грн.

Згідно п. 10.1 Договору оренди, визначено, що цей договір укладено строком на 25 (двадцять п`ять) років. Договір оренди діє з 30.06.1994 по 30.06.2019 включно.

Поряд із тим, пунктом 10.8. Договору оренди визначено, що якщо Орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, Орендодавець зобов`язаний компенсувати йому зазначені кошти відповідно до цього Договору та порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п. 9 Переліку основних засобів цілісного майнового комплексу "Парк Нивки", що передані в орендне користування ТОВ "Парк Нивки" (який є додатком до Акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу "Парк Нивки" (в новій редакції) від 01.06.2005, оціночна вартість будівлі КТЗ "Юність" станом на 01.06.2005 складала 1 798 767, 00 грн, балансова вартість станом на 01.04.1996 року 622 736, 67 грн., а залишкова вартість станом на 01.06.2005 - 226 511, 59 грн.

01.06.2011 між Шевченківською районною в місті Києві державної адміністрацією (Сторона 1) Управлінням культури, туризму та охорони культурної спадщини Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Парк Нивки" (Сторона 3) було укладено додаткову угоду до договору оренди цілісного майнового комплексу "Парк Нивки" (в нова редакція) від 01.06.2005, за умовами якої (п. п. 1, 2 додаткової угоди) Сторона 1 приймає на себе усі права і обов`язки Сторони 1, які визначені у Договорі оренди цілісного майнового комплексу "Парк Нивки" від 01.06.2005, Сторона 3 погоджує зміну сторони за договором, а саме Сторони 1 на Сторону 2.

Таким чином, зі змісту означених Договору оренди та Договору суборенди (з внесеними до них змінами та доповненнями) вбачається, що позивач - ТОВ "Емблер" прийняв у орендне користування нежитлове приміщення концертно-театральної зали "Юність", що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 84.

Разом із тим, позивач вказує на те, що під час дії Договору суборенди, ним неодноразово здійснювало невід`ємні поліпшення Приміщення (будівлі КТЗ "Юність"), на підтвердження чого позивач звертає увагу на наступні обставини:

- листом за № 31 від 22.09.2009 ТОВ "Парк Нивки" повідомило позивача про необхідність підписання додатку №4 до Договору суборенди у зв`язку із збільшенням площі КТЗ "Юність" з 1 912 кв.м. до 2 683,3 кв.м. (додатково 726,3 кв.м.);

- довідкою від 14.10.1997 за №115 ТОВ "Парк Нивки" повідомило ТОВ "Емблер Експорт-Імпорт" про те, що станом на 01.10.1997 балансова вартість КТЗ "Юність" становить 622 736 грн;

- згідно акту приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів від вересня 1998 року, ТОВ "Емблер Експорт-Імпорт" в період з жовтня 1997 року по 30.09.1998 здійснило капітальний ремонт, реконструкцію та модернізацію суборендованого Приміщення - на загальну суму 640 185,57 грн та автостоянки - на загальну суму 11 748,06 грн, з урахуванням чого позивач вказує на те, що ТОВ "Парк Нивки" не заперечувало щодо здійснення позивачем капітального ремонту КТЗ "Юність" та належним чином прийняло здійснені зазначені вище поліпшення Приміщення;

- Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація, відповідно до листа за вих. № 01/37-203 від 18.10.2005, адресованого ТОВ "Парк Нивки", також не заперечувала проти розробки проектно-кошторисної документації з капітального ремонту з елементам перепланування та опорядження паспорту фасадів будівлі КТЗ "Юність" на пр. Перемоги, 82, за умови погодження проектно-дозвільної документації у встановленому порядку;

- листом від 31.07.2012 СП ТОВ "ЕМБЛЕР" звернулось до ТОВ "Парк Нивки" із проханням надати згоду на здійснення реконструкції будівлі КТЗ "Юність" та у листі від 31.07.2012 за №38/1 ТОВ "Парк Нивки" надало згоду ТОВ "ЕМБЛЕР" на проведення ремонту КТЗ "Юність";

- відповідно до листа Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 26.11.2012 року за №03/40-9190, остання не заперечувала проти реконструкції будівлі КТЗ "Юність" за умови розроблення та погодження проектної документації в установленому законом порядку.

Поряд із тим позивач, з посиланням на декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 05.03.2014 року по об`єкту "Реконструкція нежитлових будівель КТЗ "Юність" під спортивно-розважальний клуб "Страйк" за адресою пр. Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва", вказує на те, що будівельні роботи закінчено у лютому 2014 року, а загальна площа будівлі складає 2 677,40 кв.м. та при цьому вид та вартість робіт, виконаних позивачем у 2013-2014 роках, визначаються довідками про вартість виконаних будівельних робіт та актами приймання виконаних будівельних робіт, відповідно до яких здійснено будівельні роботи на загальну суму 1 999 671,60 грн.

З урахуванням вищевикладеного, позивач вказує на те, що починаючи з 1997 року, ТОВ "Емблер" (в т.ч. у формі товариств, правонаступником яких воно стало) здійснило поліпшення суборендованого майна - будівлі КТЗ "Юність", що знаходиться за адресою м. Київ, пр. Перемоги, 84, на загальну суму 2 639 857,17 грн, що фактично призвело до утворення нової речі - будівлі спортивно-розважального комплексу, а тому, означена нова річ не може бути власністю територіальної громади м. Києва, оскільки вона створена виключно за рахунок грошових коштів позивача, а відтак, у позивача наявне право власності на суборендований за договором суборенди приміщення № 21 від 07.10.1997 спірний об`єкт нерухомості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 760 ЦК України визначає, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Зокрема, приписи ч. ч. 1-3 ст. 283 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначають, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути:

- державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;

- нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення);

- інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Частина 1 ст. 287 ГК України визначає, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є:

1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо єдиних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом;

2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності;

3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом;

4) державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства.

Статтею 288 ГК України визначено, що орендар має право передати окремі об`єкти оренди в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди. Передача в суборенду єдиних майнових комплексів не допускається.

При цьому, з огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості належить до комунальної власності територіальної громади с. Києва, суд також приймає до уваги приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 (N 2269-XII), що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин сторін.

Так, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції від 28.09.1995, що діяла на момент укладення договору суборенди приміщення № 21 від 07.10.1997 та на момент початку робіт з поліпшення будівлі КТЗ "Юність") визначала, що цей Закон регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, їх структурних підрозділів, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна.

При цьому суд зауважує, що частину 4 статті 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", на яку окрім іншого посилається позивач, набула чинності лише з дня опублікування Закону N 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007.

Так, вказаною ч. 4 ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Дана норма кореспондується за змістом із приписом ч. 4. ст. 778 ЦК України, яким встановлено, що якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому суд також зауважує, що ЦК України в редакції від 16.01.2003 року (N 435-IV), в тому числі й означена стаття 778 цього кодексу набрала чинності з 01.01.2004 та до цього чинними були приписи Цивільного кодексу Української РСР, що був затверджений відповідно до Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 18.07.1963.

Натомість, суд приймає до уваги приписи ст. 272 Цивільного кодексу Української РСР, відповідно до яких в разі проведеного з дозволу наймодавця поліпшення найнятого майна наймач має право на відшкодування зроблених для цієї мети необхідних витрат, якщо інше не передбачено законом або договором. Зроблені наймачем без дозволу наймодавця поліпшення, якщо їх можна відокремити без шкоди для майна і якщо наймодавець не погодиться відшкодувати їх вартість, можуть бути вилучені наймачем. Вартість поліпшень, які зроблені наймачем без дозволу наймодавця і які не можна відокремити без шкоди для майна, відшкодуванню не підлягає.

Поряд із тим, порядок набуття права власності визначається приписами глави 24 розділу 1 книги третьої ЦК України (Право власності та інші рейсові права).

Зокрема, ч 2 ст. 328 ЦК України визначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Так, в силу приписів ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Тобто, за змістом даної статті право власності на нову річ виникає в той момент, коли в результаті виготовлення чи створення з`являється об`єкт, який може кваліфікуватися як нова річ, зокрема - новий об`єкт нерухомого майна, наприклад нежитлова будівля.

Стаття 392 ЦК України закріплює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Поряд із цим, ч. 4 ст. 390 ЦК України також визначає, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

При цьому, суд вважає за необхідне також прийняти до уваги абз. 2 ст. 148 Цивільного кодексу Української РСР (що були чинними на момент початку робіт з поліпшення будівлі КТЗ "Юність"), за яким добросовісний володілець має право залишити за собою зроблені ним поліпшення, якщо вони можуть бути відділені без пошкодження речі. Якщо відділити поліпшення неможливо, добросовісний володілець має право вимагати відшкодування зроблених на поліпшення витрат, але не більше розміру збільшення вартості речі.

Таким чином, з наведених приписів законодавства, що були чинними на момент здійснення поліпшень будівлі КТЗ "Юність" в період з жовтня 1997 року по 30.09.1998, а також у 2013-2014 роках, що кореспондуються за змістом, випливає, що в результаті здійснення поліпшень майна, у особи, яка здійснила такі поліпшення, виникає право на частку майна, що відповідає вартості таких поліпшень. При цьому, враховуючи характер поліпшень, зацікавлена особа має право:

а) на визнання права власності на частку майна - у тому випадку, якщо здійснене поліпшення майна можливо виділити у нову річ без завдання шкоди іншому майну, поліпшення якого здійснювалося (створена нова річ);

б) на відшкодування вартості здійснених поліпшень майна, що становить відповідну частку вартості поліпшеного майна - у випадку, якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від поліпшеного майна, тобто якщо створення нової речі не відбулося (наявні невід`ємні поліпшення).

Тобто, у випадку якщо в результаті здійснення поліпшень майна нову річ не створено, підстави для визнання права власності на частку здійснених поліпшень, в розумінні приписів ст. 331 ЦК України - відсутні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, до предмету доказування у даній справі, перш за все, входить встановлення судом факту створення нової речі в результаті здійснення поліпшень будівлі КТЗ "Юність".

Так, за змістом приписів ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, а також висновками експертів.

При цьому відповідно до приписів ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За визначенням, що викладені у ч. 1 ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 ГПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ст. 3 ст. 98 ГПК України).

Так, в матеріалах справи міститься висновок № 4340/18-42 від 13.12.2019, складений за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, здійсненої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у даній справі, відповідно до якого експертом встановлено наступне:

1. За період суборенди приміщень КТЗ "Юність" за адресою: пр. Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва проводились ремонтно-будівельні роботи, а також реконструкція будівлі внаслідок якої збільшилась площа будівлі з 2638,3 м2 до 2654,5 м2, що є невід`ємним поліпшенням нерухомого майна.

Визначити, у відповідності до методології невід`ємних поліпшень нерухомого майна ринкову вартість поліпшень, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Емблер" під час суборенди КТЗ "Юність" за адресою пр. Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва не видається можливим, оскільки для проведення дослідження матеріалах відсутні підтверджуванні документи щодо фізичного (технічного) стану приміщень КТЗ "Юність" на час укладання договору суборенди та фактичних витрат на здійснення невід`ємних поліпшень;

2. Визначити у відсотковому відношенні, з урахуванням здійснених невід`ємних поліпшень, частку Товариства з обмеженою відповідальністю "Емблер" у праві власності на КТЗ "Юність" за адресою: пр. Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва, не видається можливим, оскільки не можливо на підставі наданих документів визначити ринкову вартість невід`ємних поліпшень, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Емблер" під час суборенди КТЗ "Юність", а отже і частку Товариства з обмеженої відповідальністю "Емблер" у праві власності на КТЗ "Юність";

3. Враховуючи, що визначити частку Товариства з обмеженою відповідальністю "Емблер" у праві власності на КТЗ "Юність" у зв`язку із здійсненням невід`ємних поліпшень не видається можливим, провести дослідження щодо можливості виділу в натурі частки Товариства з обмеженою відповідальністю "Емблер" в результаті здійснених поліпшень КТЗ "Юність" за адресою: пр. Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва, не можливо;

4. Визначення факту створення нової речі в результаті здійснення невід`ємних поліпшень Товариством з обмеженою відповідальністю "Емблер" приміщень КТЗ "Юність" за адресою: просп. Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва носить правовий характер та не належить до компетенції експерта з вирішення питань будівельно-технічної експертизи.

Також, в матеріалах справи міститься висновок судового експерта № 879/05-2020 від 06.05.2020, що був складений за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи в рамках господарської справи №910/8944/17 та яка була проведена експертом Свістуновим Ігорем Сергійовичем на замовлення позивача, за результатами якої експерт дійшов наступних висновків:

1.2. Виходячи із наданих на дослідження матеріалів, за період суборенди приміщень КТЗ "Юність" по проспекті Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва проводились ремонтно-будівельні роботи направлені на покращення технічного стану будівлі та відновлення оздоблюючого покриття, а також реконструкція будівлі внаслідок якої збільшилась площа будівлі з 1867,0 м2 до 2654,5 м2, що є невід`ємним поліпшенням нерухомого майна.

Визначити, у відповідності до методології визначення вартості невід`ємних поліпшень нерухомого майна, ринкову вартість невід`ємних поліпшень, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Емблер" під час суборенди КТЗ "Юність" за адресою: проспект Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва, не видається можливим, оскільки в наданих для проведення дослідження матеріалах відсутні відомості, що дають змогу ідентифікації здійснених поліпшень та визначення витрат на їх проведення.

Разом із тим, виходячи із обсягу наданого на дослідження матеріалів, величина на яку збільшилася вартість будівлі КТЗ "Юність" за адресою: проспект Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва, в результаті здійснення поліпшень становить 29 994 600,00 (Двадцять дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі шістсот гривень 00 копійок) гривень без урахування ПДВ, або 48 % від загальної вартості будівлі в цінах на дату проведення дослідження;

3. Визначення факту створення нової речі в результаті здійснення невід`ємних поліпшень Товариством з обмеженою відповідальністю "Емблер" приміщень КТЗ "Юність" за адресою: проспект Перемоги, 84 у Шевченківському районі м. Києва носить правовий характер та не належить до компетенції експертизи.

За приписом ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, із означених висновків експертів № 4340/18-42 від 13.12.2019 та № 879/05-2020 від 06.05.2020 неможливо встановити той факт, що в результаті здійснення поліпшень будівлі КТЗ "Юність" в період з жовтня 1997 року по 30.09.1998, а також у 2013-2014 роках, або в будь-які інші періоди, було створено нову річ, тобто неможливо встановити обставину, з якою позивач пов`язує наявність підстав для визнання права власності ТОВ "Емблер" на 2/3 частки спірного об`єкту нерухомості.

За приписами ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім висновків експертів № 4340/18-42 від 13.12.2019 та № 879/05-2020 від 06.05.2020 будь-яких інших належних доказів на підтвердження факту створення нової речі в результаті поліпшення позивачем (або особами, наступником прав яких є позивач) будівлі КТЗ "Юність" суду не надано.

Той факт, що у висновку судового експерта № 879/05-2020 від 06.05.2020 було визначено величину на яку збільшилася вартість будівлі КТЗ "Юність" в результаті здійснення поліпшень, що становить 29 994 600,00 грн та являє собою частку в розмірі 48 % від загальної вартості будівлі КТЗ "Юність", не свідчить про наявність правових підстав на визнання права власності позивача на 2/3 частки будівлі КТЗ "Юність" як на підставі ст. ст. 328, 331, 392, 778 ЦК України та ст. 23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так і на підставі приписів Цивільного кодексу Української РСР (що були чинними на момент здійснення поліпшень будівлі КТЗ "Юність" в період з жовтня 1997 року по 30.09.1998).

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на 2/3 частки об`єкту нерухомості - нежитлового приміщення КТЗ "Юність", за адресою: м. Київ, район Шевченківський, проспект Перемоги 84 є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 214, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238 ст. ст. 240, 241, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Емблер" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Зазначені строки обчислюються з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.08.2020 року.

Суддя Ю.О. Підченко