ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" липня 2020 р. Cправа №902/634/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Технології гідроочищення", м.Київ

до державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№39)", м.Ладижин Вінницької області

про стягнення 81132,14 грн згідно договору про надання послуг

представники сторін в судове засідання не з`явилися

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 24.06.2020 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю Технології гідроочищення" про стягнення з державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№39)" 81132,14 грн загальної заборгованості (з яких: 75054,00 грн - основний борг, 5610,59 грн - пеня, 467,55 грн - 3% річних), яка нарахована з посиланням на неналежне виконання умов Договору про надання послуг №108 від 19.06.2019.

Ухвалою суду від 30.06.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/634/20, призначено судове засідання на 23.07.2020.

На визначену судом дату (23.07.2020) представники сторін в судове засідання не з`явилися, хоча про дату та час його проведення були повідомлені належним чином та завчасно, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 45-46).

Разом з тим, 23.07.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що заборгованість утворилася через важкий фінансовий стан підприємства. Але не зважаючи на все підприємство докладає усіх зусиль, щоб виконати взяті на себе зобов`язання згідно з договором в частині оплати наданих послуг.

При цьому відповідач зазначає, що не згоден з нарахованою сумою пені, оскільки позивачем допущено помилки при її розрахунку, а тому її сума має становити 3697,15 грн, а не 5610,59 грн, як того вимагає позивач.

Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

19.06.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Технології гідроочищення" (далі по тексту також - позивач, Виконавець) та державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№39)" (далі по тексту також - відповідач, Замовник) укладено договір про надання послуг № 108.

Згідно предмета договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати такі послуги: послуги по гідродинамічному очищенню ділянок каналізаційної мережі та відстійників очисних споруд (код ДК 021:2015-90420000-7, послуги з очищення стічних вод) за адресою: Вінницька обл., м.Ладижин, с.Губник. (п. 1.2 Договору)

Відповідно до п.1.2 Договору Замовник зобов`язується своєчасно прийняти і оплатити послуги, які визначені у п.1.1. цього договору.

Надані послуги за цим договором передаються Виконавцем Замовнику на підставі акту здачі-прийняття наданих послуг, який підписуються обома Сторонами. У цьому Договорі під актом Сторони розуміють акти складені за типовою формою КБ-2в та довідки складені за типовою формою КБ-3(п.1.3 Договору).

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що вартість послуг визначається відповідно до договірної ціни, що є невід`ємною частиною цього договору. Договірна ціна розраховується у відповідності з ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" з використанням державних та відомчих ресурсних елементних кошторисних норм.

Загальна сума договору складає: 165054,00 грн, у тому числі ПДВ (20 %) 27509,00 грн. Кінцева сума Договору може змінюватися, виходячи з фактичного обсягу наданих послуг, що підтверджується актом (актами) здачі-прийняття наданих послуг (п.п. 2.1-2.2 Договору).

Згідно до п.3.1 Договору за надані послуги згідно п.1.1. цього договору Замовник сплачує Виконавцю суму, яка буде визначена актом (актами) здачі-прийняття наданих послуг.

Оплата здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання Замовником та Виконавцем актів здачі-прийняття наданих послуг у безготівковій формі шляхом перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок Виконавця. Сторони погодились, що кінцевий термін оплати Замовником наданих і прийнятих послуг з урахування п. 3.2. здійснюється не пізніше 30 грудня 2019 року (пп. 3.2-3.3 Договору).

Прийом наданих Виконавцем послуг оформлюється актом(ми) здачі-прийняття наданих послуг та здійснюється Замовником протягом 2-х днів з моменту його повідомлення про готовність послуг до приймання. У випадку наявності недоліків або дефектів наданих послуг, Замовник зобов`язаний у цей термін вмотивовано письмово повідомити Виконавця про відмову від підпису актів (п.5.1 Договору).

Сторонами узгоджено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині виконання взятих на себе зобов`язань - до повного їх виконання Сторонами (п. 12.1 Договору).

До вказаного Договору сторонами також обопільно підписано дефектний акт та договірну ціну.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач надав відповідачу обумовлені умовами Договору послуги по гідродинамічному очищенню ділянок каналізаційної мережі та відстійників очисних споруд (код ДК 021:2015-90420000-7, послуги з очищення стічних вод) за адресою: Вінницька обл., м.Ладижин, с.Губник на суму 165054,00 грн, що підтверджується обопільно підписаним та скріпленим печатками товариств актом приймання виконаних робіт за червень 2019 року (а.с. 15- 19).

Відповідач частково розрахувався за надані послуги в сумі 90 000,00 грн. що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 20-25).

Таким чином, неоплаченими залишилися послуги в сумі 75 054,00 грн, що стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем умов Договору щодо здійснення оплати за надані послуги в повному розмірі.

При цьому суд враховує процесуальну позицію відповідача, викладену у відзиві, із змісту якої слідує, що останній визнає наявність заборгованості за надані послуги в сумі 75054,00 грн.

Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 75054,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 5610,59 грн - пені та 467,55 грн - 3 % річних, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків 3 % річних, із врахуванням суми заборгованості визначеної позивачем, за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" судом арифметичних помилок не виявлено.

Таким чином, вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 5610,59 грн пені, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. п. 1,2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч. ч. 4, 6 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.4 Договору при несвоєчасній оплаті Замовником вартості наданих послуг, Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день перевищення терміну сплати від суми не перерахованих коштів.

При цьому суд зазначає, що визначений позивачем період нарахування пені узгоджується з умовами Договору та законодавчими актами.

Поряд з тим, здійснивши перевірку правильності визначення позивачем розміру пені, за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5", судом виявлено помилки в її розрахунку та встановлено, що її розмір становить 3719,89 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, в розмірі визначеному судом, а саме 3719,89 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат (судового збору) суд враховує, що у відзиві №03/113 від 16.07.2020 відповідач визнав позовні вимоги у справі №902/634/20.

Так, частиною 1 статті 130 ГПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з цим за відсутності відповідного клопотання позивача дане питання судом не вирішується.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України решта судового збору покладається на відповідача.

Керуючись ч. 4 ст. 191, 2, 13, 74, 76-80, 86, 91, 129, 130, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№39)" (вул.Гранітна, 15, селище Губник, м.Ладижин, Вінницька обл., 24324, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Технології гідроочищення" (пров.Лабораторний, 1, оф.177, м.Київ, 01133, ) 75054,00 грн - основного боргу; 3719,89 грн - пені; 467,55 грн - 3% річних; 1051,00 грн - судового збору.

3. В частині стягнення 1890,70 грн пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 31 липня 2020 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (пров.Лабораторний,1, оф.177, м.Київ, 01133);

3 - відповідачу (вул.Гранітна, 15, с.Губник, м.Ладижин, Вінницька обл., 24324)