РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020Справа № 826/1516/14
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія

«Київміськбуд»

до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації

треті особи Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим

господарством Дарницького району міста Києва»,

ОСОБА_1

про скасування розпоряджень

Представники:

від позивача: Клименко О.А.

від відповідача: Напханюк І.Ю.

від третьої особи 1: не з`явився

від третьої особи 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» звернулося з позовом до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва», ОСОБА_1 , у якому просило:

- визнати незаконними дії Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації щодо прийняття підпункту 1.1 пункту 1 розпорядження «Про розгляд житлових питань окремих громадян» від 04.03.2013 №94 та підпункту 2.1.4 пункту 2 розпорядження «Про розгляд житлових питань окремих громадян» від 24.04.2013 №203;

- скасувати підпункт 1.1 пункту 1 спірного розпорядження №94;

- скасувати підпункт 2.1.4 пункту 2 спірного розпорядження №203.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2014 провадження у справі щодо позовних вимог про скасування спірних розпоряджень в частині закрито на підставі пункту першого частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній станом на час розгляду і вирішення цієї справи у суді першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.12.2014, в задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про визнання незаконними дій Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо прийняття підпункту 1.1 пункту 1 розпорядження «Про розгляд житлових питань окремих громадян» від 04.03.2013 №94 та підпункту 2.1.4 пункту 2 розпорядження «Про розгляд житлових питань окремих громадян» від 24.04.2013 відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2014 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, у задоволенні позову про скасування розпоряджень відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15.04.2020 вищевказані судові рішення скасовано та закрито провадження у справі, роз`яснено Публічному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду, а також про наявність у позивача права упродовж десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

27.04.2020 до Верховного Суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про направлення справи №826/1516/14 за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Верховного Суду від 30.04.2020 заяву Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задоволено, справу №826/1516/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», ОСОБА_1 про скасування розпоряджень передано до Господарського суду міста Києва.

13.05.2020 справа №826/1516/14 надійшла до Господарського суду міста Києва.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу справу №826/1516/14 передано для розгляду судді Картавцевій Ю.В.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, організаційно-правовою формою товариства позивача є приватне акціонерне товариство, при цьому, найменуванням відповідача є наступне - Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд».

За змістом 5 Закону України "Про акціонерні товариства", зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. З огляду на наведене відсутні підстави для здійснення процесуального правонаступництва, водночас факт зміни типу акціонерного товариства та найменування позивача судом встановлено.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність справи, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2020 суд ухвалив: прийняти справу № 826/1516/14 до розгляду; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 16.06.2020.

12.06.2020 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач підтримує пояснення, подані в межах розгляду справи.

16.06.2020 до відділу діловодства суду від третьої особи 1 надійшли додаткові документи.

У підготовче засідання 16.06.2020 прибули представники сторін. Представники третіх осіб в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 07.07.2020.

У підготовче засідання 07.07.2020 прибули представники сторін. Представники третіх осіб в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні 07.07.2020 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.07.2020.

У судове засідання 21.07.2020 прибули представники позивача та відповідача; представники третіх осіб у судове засідання не прибули, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 21.07.2020, за відсутності представників третіх осіб, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 21.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

4 березня 2013 року відповідачем прийнято розпорядження "Про розгляд житлових питань окремих громадян" №94 (далі - розпорядження №94), відповідно до пп. 1.1 п. 1 якого задоволено прохання третьої особи 1 (лист від 28 січня 2013 року №45/280) у включенні до числа службової житлової площі 3-кімнатної квартири НОМЕР_1 площею 50,7/90 кв.м. по вул . Дяченка, 20-В (далі - Квартира).

24 квітня 2013 року відповідачем прийнято розпорядження "Про розгляд житлових питань окремих громадян" №203 (далі - розпорядження №203), відповідно до пп. 2.1.4 якого затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємств, організацій та установ Дарницького району міста Києва щодо надання службової житлової площі працівникам за місцем роботи, зокрема, третьої особи 1 (протокол від 15 березня 2013 року №2) про надання квартири слюсарю-сантехніку ЖЕД №203 ОСОБА_1 на родину з 3-х осіб.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідно до акту №398 від 26.12.2011, підписаного позивачем та Головним управлінням житлового забезпечення, позивачем було передано Головному управлінню житлового забезпечення 4 квартири на бульварі Перова, 1-12, ж/б 2 та отримало дві квартири, одна з яких квартира НОМЕР_1 площею 50,7/90 кв.м. по вул. Дяченка, 20-В (Квартира), однак, прийняті відповідачем розпорядження №94 та №203 щодо надання Квартирі статусу службової, без будь-якої згоди позивача, порушило право позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. З огляду на викладене, позивач просить суд скасувати підпункт 1.1 пункту 1 розпорядження №94; скасувати підпункт 2.1.4 пункту 2 розпорядження №203.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 31 січня 2011 року №121 "Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень" (далі - розпорядження №121), районним в місті Києві державним адміністраціям доручено реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, в частині видачі ордерів на заселення жилої площі та приймання рішень про включення жилих приміщень до числа службових та виключення їх із числа службових, затвердження рішень про надання службових жилих приміщень (п. 13, п.29 додатку №4 до розпорядження №121).

Водночас, повноваження відповідача у спірних правовідносинах також регулюються положеннями Закону України «Про місцеві державні адміністрації», відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1 якого місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Таким чином, приймаючи розпорядження №94 та №203 відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 118, ст. 121 Житлового кодексу Української РСР, Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Порядок надання службових жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду і користування ними визначений Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37 (далі - Положення №37).

Відповідно до п. 2, абз. 1 п. 3, п.п. 4, 5, абз. 1 п. 7, абз.абз. 1, 2 п. 8, п. 16, абз. 1 п. 21 Положення №37, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

До числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири, розташовані, переважно, на першому поверсі.

Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових.

Службові жилі приміщення обліковуються в журналі обліку службових жилих приміщень (додаток N 1).

Оперативний облік належних їм службових жилих приміщень провадять також відповідні підприємства, установи, організації.

Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Службові жилі приміщення надаються включеним до згаданого в пункті 7 цього Положення переліку працівникам, які постійно проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства, установи, організації. З дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів службове жиле приміщення може бути надано працівникові, який проживав в іншому населеному пункті.

Зазначені приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом, за винятком надання службових жилих приміщень в будинках радгоспів.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

У рішенні зазначається, яку займає посаду або виконує роботу особа, якій надається службове жиле приміщення, склад її сім`ї, розмір приміщення, що надається, кількість кімнат у ньому та адреса.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток N 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

З пояснень третьої особи вбачається, що за інформацією житлово-експлуатаційної дільниці №207, в період з 01 лютого 2010 року по 13 лютого 2013 року, відомості щодо квартиронаймача або власників Квартири були відсутні; заборгованість по квартирній платі перевищувала 12 тис. грн.

В той же час, позивач, подав даний позов на захист своїх прав як власника Квартири, оскільки у позові позивач вказує, що прийняті відповідачем розпорядження №94 та №203 щодо надання Квартирі статусу службової порушили право позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Так, відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

В матеріалах справи наявна копія акту №398 від 26.12.2011, складеного позивачем та Головним управлінням житлового забезпечення, за яким позивач передав Головному управлінню житлового забезпечення чотири квартири за адресою бульвар Перова, 10-12, ж/б 2 та взамін Головне управління житлового забезпечення передало позивачу в тому числі квартиру НОМЕР_1 по вул. Дяченка, 20-В. У вказаному акті зазначено, що термін пред`явлення в квартирний відділ району - 10 днів; відповідальні особи, що винні в несвоєчасному розподілі квартир, несуть матеріальну відповідальність за заподіяні житловим органам збитки.

Суд не досліджує правову природу вказаного акту та не встановлює обставини набуття кожним з суб`єктів, зазначених у вказаному акті, щодо кожного з об`єктів, які іменовані «квартира», що є предметом акту, відповідних речових прав, оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги позивача спрямовані саме на захист прав позивача як власника (не будь-якого іншого майнового права) спірного об`єкту - Квартири, а отже до предмету доказування у справі входять обставини щодо власне наявності у позивача відповідного права, на захист якого подано позов.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на дату складання акту №398 від 26.12.2011, державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на дату складання акту №398 від 26.12.2011, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на дату складання акту №398 від 26.12.2011, у Державному реєстрі прав реєструються права на такі об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення:

1) житлові будинки;

2) квартири;

3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо;

4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій;

5) приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами.

Таким чином, наведені норми спеціального Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на дату складання акту №398 від 26.12.2011, передбачали такий порядок набуття особою відповідного речового права на нерухоме майно, за яким моментом виникнення відповідного права є момент реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Аналогічні норми щодо моменту виникнення речових прав на нерухоме майно закріплені в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом на дату прийняття спірних розпоряджень.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані зокрема порушенням права позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном - Квартирою, тобто спрямовані на захист прав власника, оскільки правомочності володіти, користуватись і розпоряджатись майном в своїй сукупності становлять зміст саме права власності (ст. 317 ЦК України), з огляду на те, що квартира в силу норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є об`єктом реєстрації прав, в тому числі права власності, яке в свою чергу виникає з моменту реєстрації такого права, позивач на підтвердження наявності у нього права, на захист якого подано даний позов, повинен власне подати докази реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В той же час, будь-яких доказів у підтвердження реєстрації права власності позивача на Квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на дату прийняття спірних розпоряджень суду не надано, як і не надано пояснень щодо невчинення позивачем дій по реєстрації такого права, яке, за твердженням позивача, він набув на підставі акту №398 від 26.12.2011, протягом періоду з грудня 2011 року до березня 2013 року.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено набуття ним того речового права, на захист якого подано даний позов.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.07.2020

Суддя Ю.В. Картавцева