СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р. Справа № 922/170/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.,

Секретар судового засідання - Соляник Н.В.

за участю:

від позивача - Янчук А.П.

від відповідача - Потерайло А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича, м. Харків (вх. № 1354 Х/2)

на рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2020 року (суддя - Аюпова Р.М., ухвалене в м. Харків 24.03.2020 в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи)

у справі № 922/170/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс", м. Харків

до Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича, м. Харків

про стягнення заборгованості у сумі 67935,89 грн., з яких: основний борг у сумі 42703,98 грн., 3% річних у сумі 482,59 грн., інфляційні втрати у сумі 246,91 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 8809,08 грн., пеня у сумі 5017,34 грн., штраф у сумі 10675,99 грн.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 08.07.2020 оголошено перерву до 22.07.2020 о 09:30 годині.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015 в загальному розмірі 67935,89 грн., а саме основний борг у розмірі 42703,98 грн., три відсотки річних у розмірі 482,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 246,91 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 8809,08 грн., пеню в розмірі 5017,34 грн., штраф у розмірі 10675,99 грн. (т.1,а.с.1-5).

Позовні вимоги, з посиланням на приписи ст.ст. 16, 526, 530, 536, 625, 692, 712 ЦК України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2020 року у справі № 922/170/20 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" заборгованість за договором поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015 в загальному розмірі 67935,89 грн., судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що судом створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Однак відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому процесі не скористався, відзиву на позовну заяву, у встановлений судом строк, без поважних причин, не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Суд першої інстанції послався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами спору договору поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015, відповідач за отриманий товар розрахувався частково, та має заборгованість за договором поставки в розмірі 42703,98 грн. Відповідач до матеріалів справи доказів погашення заборгованості не надав. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, тому задовольнив їх.

Суд першої інстанції, враховуючи порушення відповідачем умов договору поставки від 06.08.2015 в частині повної оплати за отриманий від позивача товар, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5017,34 грн., штрафу в розмірі 10675,99 грн., 3% річних в розмірі 482,59 грн., інфляційних втрат в розмірі 246,91 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 8809,08 грн.

Фізична особа-підприємець Чорний Денис Дмитрович звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2020 року у справі № 922/170/20, в якій просив його скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 12180,38 грн., що складаються з: 6238,14 грн. - сума основного боргу за договором поставки; 52,37 грн. - інфляційні втрати; 144,98 грн. - 3% річних; 4173,45 грн. - штраф (25%); 1571,43 грн. - пеня, а в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, частина видаткових накладних, доданих позивачем до матеріалів справи, а саме: №34800 від 11.10.2019 на суму 1422,06 грн. (а.с.35); № 34067 від 27.09.2019 на суму 1230,18 грн. (а.с.35); №34084 від 26.09.2019 на суму 5269,44 грн. (а.с.36); № 34083 від 26.09.2019 на суму 5847,42 грн. (а.с.37); № 32982 від 06.09.2019 на суму 590,28 грн. (а.с.38); №32614 від 31.08.2019 на суму 1092,06 грн. (а.с.38); № 32613/в від 31.08.2019 на суму 241,92 грн. (а.с.39); № 31876/в від 16.08.2019 на суму 95,52 грн. (а.с.39); № 31875 від 16.08.2019 на суму 1346,04 грн. (а.с.40); № 18096/в від 09.08.2019 на суму 128,76 грн. (а.с.41); № 18095 від 09.08.2019 на суму 1220,64 грн. (а.с.42); № 17859 від 06.08.2019 на суму 1836,84 грн. (а.с.43); № 17233 від 26.07.2019 на суму 774,72 грн. (а.с.44); № 16824/в від 19.07.2019 на суму 195,00 грн. (а.с.45); № 16823 від 19.07.2019 на суму 997,50 грн. (а.с.46); № 16426 від 12.07.2019 на суму 1605,48 грн. (а.с.47); № 15807 від 05.07.2019 2019 на суму 2386,80 грн. (а.с.48), не відповідає вимогам, встановленим до первинних документів, оскільки в них не зазначені посади та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій, відсутні документи, які б підтверджували повноваження осіб, що поставили підпис від імені покупця, тобто накладні не дають змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача.

Апелянт вважає, що за вищезазначеними накладними відсутні підстави ля нарахування штрафу у розмірі 25% від вартості товару, пені, 3% річних, інфляційних втрат, а також процентів за користування чужими грошовими коштами.

Апелянт посилається на додаткові докази, додані до апеляційної скарги, та зазначає, що товар за видатковими накладними № 15230 від 26.06.2019 на суму 2675,28 грн.; № 15229 від 26.06.2019 на суму 3357,36 грн.; № 14730 від 21.09.2019 на суму 2776,74 грн.; № 13801/в від 11.06.2019 на суму 559,44 грн.; № 13800 від 11.06.2019 на суму 2163,36 грн.; № 13799 від 11.06.2019 на суму 2113,80 грн.; № 13798 від 11.06.2019 на суму 1034,04 грн. частково повернено позивачу на загальну суму 8051,28 грн.

Апелянт вважає, що позивач не довів факт поставки та отримання товару відповідачем на загальну суму 26280,66 грн.

Апелянт посилається на те, що також відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 8809,08 грн., враховуючи, що позивач і так нарахував відповідачу пеню. Вважає, що відповідач не може бути притягнений двічі до юридичної відповідальності за одне і те саме правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" зазначає, що судом першої інстанції було створено належні умови всім учасникам судового процесу для доведення останніми своїх правових позицій, надання доказів для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Позивач вважає, що доданими до матеріалів справи доказами підтверджується факт поставки позивачем товару за договором поставки № 0292-15х від 06.08.2015 та його отримання відповідачем.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2020 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.05.2020 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича на рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2020 у справі № 922/170/20. Розгляд справи призначено на 24.06.2020.

Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" до 15.06.2020 надати пояснення щодо клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи доданих копій відомостей щодо повернення товару позивачу (від 14.06.2019, від 06.08.2019, від 20.09.2019).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив викликати у судове засідання свідка Фізичну особу-підприємця Чорного Дениса Дмитровича.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 24.06.2020 представник позивача підтримав вищезазначене клопотання.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 24.06.2020 представник відповідача заявив усне клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 оголошено у судовому засіданні перерву до "08" липня 2020 о 14:30 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2020 також викликано Фізичну особу-підприємця Чорного Дениса Дмитровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ), як відповідача у справі №922/170/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" до Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича про стягнення коштів в розмірі 67935,89 грн. в судове засідання, яке відбудеться 08.07.2020 о 14:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 105.

У судове засідання, призначене на 08.07.2020, Фізична особа-підприємець Чорний Денис Дмитрович не з`явився.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 08.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик у судове засідання свідка Фізичну особу-підприємця Чорного Дениса Дмитровича, виходячи з наступного.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.87 Господарського процесуального кодексу України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються у відповідних документах.

Положеннями ст. 88 ГПК України встановлено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Статтею 91 ГПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що показами свідка не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних первинних документах, які фіксують факти виникнення і здійснення певних господарських операцій на певну суму та з певним об`єктом, і відповідно, які відображають певні господарські операції, які оцінюються судом в сукупності з урахуванням правил оцінки доказів, закріплених у ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини стосовно існування між позивачем та відповідачем правовідносин поставки, а також стан їх виконання, не можуть встановлюватись на підставі показань свідків, оскільки обставини щодо виникнення між учасниками спору правовідносин з поставки товару відображаються у первинних документах, на які учасники спору посилаються в обгрунтування своїх вимог і заперечень, а тому пояснення свідка в контексті спірних правовідносин сторін, не можуть бути прийняті як доказ виконання чи невиконання позивачем господарської операції з поставки товару, оскільки відповідні обставини відображаються у відповідних документах, які і підлягають оцінці судом, що узгоджується з приписами ч. 2 статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, Фізична особа-підприємець Чорний Денис Дмитрович має статус відповідача у справі, тобто наділений правом на звернення до суду з відповідними поясненнями, заявами по суті справи та надання відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.

Разом з тим, ФОП Чорний Д.Д. має уповноваженого представника, який присутній у судових засіданнях апеляційної інстанції, не позбавлений можливості надати відповідні пояснення та висловити свої доводи та міркування щодо змісту апеляційної скарги.

З урахування вищенаведеного, судова колегія не вбачає підстав для виклику ФОП Чорного Д.Д. у якості свідка.

У задоволенні клопотання позивача про виклик свідка ФОП Чорного Д.Д. відмовлено, що зафіксовано за допомогою технічного засобу у протоколі судового засідання 08.07.2020.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення усного клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи заяви свідка (т.1, а.с. 180) з аналогічних підстав.

У задоволенні усного клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи заяви свідка відмовлено, що зафіксовано за допомогою технічного засобу у протоколі судового засідання 08.07.2020.

Апелянт за текстом апеляційної скарги посилається на те, що він взагалі участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав у зв`язку з неотриманням процесуальних документів від суду першої інстанції, тому не був обізнаний про наявність спору та не міг надати додаткові докази, які підтверджують повернення товару позивачу від 14.06.2019, від 06.08.2019, від 20.09.2019, під час розгляду справи судом першої інстанції.

Апелянт у судовому засіданні 24.06.2020 заявив усне клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази, які підтверджують повернення товару позивачу - «Повернення постачальнику» від 14.06.2019, від 06.08.2019, від 20.09.2019 (т.1, а.с.215-217).

Поважність причин неподання вищевказаних доказів до суду першої інстанції апелянт обґрунтовує тим, що він не отримував поштової кореспонденції з причин, що не залежали від його волі, тобто не був обізнаний про наявність судового спору у справі.

24.06.2020 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла бухгалтерська довідка Фізичної особи-підприємця Чорного Д.Д. №1 від 23.06.2020 (вх. №6128), в якій зазначено, що в результаті технічної описки в документах, які підтверджують повернення товарі ТОВ «ТД «Ресурс» () за договором поставки №0292-15х від 06.08.2015, було помилково зазначено неправильний код ЄДРПОУ, а саме: « 33206799», замість вірного « 39806596». Описки було допущено в документах №1999 від 14.06.2019, №1999 від 06.08.2019, №1999 від 20.09.2019.

Апелянт у судовому засіданні 24.06.2020 заявив усне клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази - бухгалтерську довідку №1 від 23.06.2020 (вх. №6128).

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Чорний Д.Д. не отримував поштову кореспонденцію з процесуальними документами суду першої інстанції.

Усі поштові відправлення, адресовані ФОП Чорному Д.Д., повернулися на адресу господарського суду Харківської області і знаходяться у матеріалах справи.

Враховуючи наведене, усні клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи додаткових доказів задоволені судом апеляційної інстанції, що зафіксовано за допомогою технічного засобу у протоколі судового засідання 08.07.2020.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 08.07.2020 оголошено перерву до 22.07.2020 о 09:30 годині.

Про дату, час та місце судового засідання учасники провадження повідомлені належним чином.

16.07.2020 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання №15-07/20-юр від 15.07.2020 (вх. №6735) про поновлення строку для подання додаткових доказів та долучення до матеріалів справи довіреності до договору поставки товару №0292-15х від 06.08.2015.

Позивач посилається на те, що апелянт участі у суді першої інстанції не приймав, тому зазначені докази надаються ТОВ «ТД Ресурс» на спростування заперечень відповідача, викладених у апеляційній скарзі, щодо заявленого позову.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції з`ясовує причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і оцінює поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Частиною 1, 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він поновленню.

Клопотання про поновлення строку на вчинення певної процесуальної дії повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах).

Поважними визнаються тільки такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Для поновлення строку на вчинення певної процесуальної дії суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що доданий позивачем до апеляційної скарги додатковий доказ (довіреність до договору поставки товару №0292-15х від 06.08.2015) існував на момент розгляду справи в суді першої інстанції та на дату звернення відповідача з апеляційною скаргою.

При цьому позивач не був позбавлений можливості надати такий доказ під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався.

Судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказаний документ поданий представником позивача вже після 2 судового засідання апеляційної інстанції.

Разом з тим, ТОВ «ТД Ресурс» було обізнане з запереченнями відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, щодо заявленого позову.

Представник ТОВ «ТД Ресурс» був присутнім під час судових засідання апеляційної інстанції 17.06.2020 та 08.07.2020 та жодних клопотань про долучення додаткових доказів не заявляв.

З урахуванням вищенаведеного, ТОВ «ТД РЕСУРС», як позивачем у справі, не доведено належними та допустимими доказами під час апеляційного розгляду справи неможливість подання додаткового доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та поважність причин пропуску строку для звернення з таким клопотанням.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поруч із цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України).

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання №15-07/20-юр від 15.07.2020 (вх. №6735) про поновлення строку для подання додаткового доказу та долучення його до матеріалів справи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 22.07.2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД РЕСУРС" у задоволенні клопотання №15-07/20-юр від 15.07.2020 (вх. №6735), що зафіксовано за допомогою звукозаписувального технічного засобу у протоколі судового засідання від 22.07.2020.

Стаття 269 ГПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фіксація судових засідань апеляційної інстанції 17.06.2020, 08.07.2020, 22.07.2020 здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Ресурс» (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Чорним Денисом Дмитровичем (відповідач, покупець) укладено договір поставки товару № 0292-15х.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник поставляє і передає у власність покупця продукцію партіями відповідно до накладних, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець приймає цей товар партіями та оплачує його на умовах і в порядку, визначених даним договором.

Відповідно до п. 2.3 договору моментом здійснення поставки товарів постачальником є їх приймання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо).

Відповідно до п. 2.5 договору, у випадку поставки товару фізичній особі-підприємцю, який працює без печатки, вважається, що будь-яка особа, яка поставила свій підпис в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо), яка виписана на покупця, вважається уповноваженою на це покупцем, товар прийнято у відповідній кількості та належній якості.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору поставки № 0292-15х від 06.08.2015, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 44149,38 грн., що підтверджує наданими до матеріалів справи видатковими накладними:

- № 34800 від 11.10.2019 на суму 1422,06 грн.;

- № 34067 від 27.09.2019 на суму 1230,18 грн.;

- № 34084 від 26.09.2019 на суму 5269,44 грн.;

- № 34083 від 26.09.2019 на суму 5847,42 грн.;

- № 32982 від 06.09.2019 на суму 590,28 грн.;

- № 32614 від 31.08.2019 на суму 1092,06 грн.;

- № 32613/в від 31.08.2019 на суму 241,92 грн.;

- № 31876/в від 16.08.2019 на суму 95,52 грн.;

- № 31875 від 16.08.2019 на суму 1346,04 грн.;

- № 18096/в від 09.08.2019 на суму 128,76 грн.;

- № 18095 від 09.08.2019 на суму 1220,64 грн.;

- № 17859 від 06.08.2019 на суму 1836,84 грн.;

- № 17233 від 26.07.2019 на суму 774,72 грн.;

- № 16824/в від 19.07.2019 на суму 195,00 грн.;

- № 16823 від 19.07.2019 на суму 997,50 грн.;

- № 16426 від 12.07.2019 на суму 1605,48 грн.;

- № 15807 від 05.07.2019 на суму 2386,80 грн.;

- № 15230 від 26.06.2019 на суму 2675,28 грн.;

- № 15229 від 26.06.2019 на суму 3357,36 грн.;

- № 14730 від 21.09.2019 на суму 2776,74 грн.;

- №13802 від 11.06.2019 на суму 1743,30 грн.

- № 13801/в від 11.06.2019 на суму 559,44 грн.;

- № 13800 від 11.06.2019 на суму 2163,36 грн.;

- № 13799 від 11.06.2019 на суму 2113,80 грн.;

- №13798 від 11.06.2019 на суму 2479,44 грн (частково сплачено, заборгованість 1034,04 грн).

Позивач посилався на те, що за отриманий товар відповідач розрахувався частково, а саме - за видатковою накладною №13798 від 11.06.2019 у сумі 1445,40 грн, тому за ним обліковується заборгованість за договором поставки в розмірі 42703,98 грн.

31.10.2019 на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 28-10/19-юр від 28 жовтня 2019 року про сплату заборгованості за отриманий товар за договором поставки № 0292-15х від 06.08.2015.

Матеріали справи не містять доказів сплати ФОП Чорним Д.Д. зазначеної суми заборгованості, відповіді на претензію відповідачем не надано.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на те, що відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних, відповідач (покупець) отримав від позивача товар на загальну суму 44149,38 грн. Однак всупереч вимогам договору поставки № 0292-15х від 06.08.2015, свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав не в повному обсязі, розрахувався за поставлений товар в сумі 1445,40 грн. та не надав до суду першої інстанції доказів на підтвердження оплати суми боргу за договором поставки в розмірі 42703,98 грн.

Суд першої інстанції, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати товару по договору поставки № 0292-15х від 06.08.2015 в сумі 42703,98 грн., тому стягнув з відповідача зазначену суму основного боргу.

Судова колегія вважає вищенаведений висновок суду першої інстанції недоведеним доказами матеріалів справи, з огляду на наступне.

У справі, що розглядається, спірним є питання обсягу (кількості) поставленого відповідачу товару за Договором, розміру оплати та, як результат, суми боргу за поставлений товар, стягнення якої є предметом даного позову.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме довести факт поставок товару за видатковими накладними.

Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору суд в межах наданих йому повноважень процесуальним законом досліджує умови укладеного між сторонами договору, зміст доказів наданих сторонами на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановлює наявність (відсутність) підстав для стягнення з відповідача як покупця заборгованості за Договором.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктом 2 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Зокрема, до первинних документів належать такі документи, як видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, прибутковий та видатковий касовий ордер, та інші.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" також встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є також те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, окрім обставин оформлення первинних документів, суд також встановлює наявність або відсутність реального руху такого товару.

Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

Разом з тим, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19).

Такий факт оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовував позовні вимоги наявністю заборгованості за договором поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015 за видатковими накладними: № 34800 від 11.10.2019 на суму 1422,06 грн.; № 34067 від 27.09.2019 на суму 1230,18 грн.; № 34084 від 26.09.2019 на суму 5269,44 грн.; № 34083 від 26.09.2019 на суму 5847,42 грн.; № 32982 від 06.09.2019 на суму 590,28 грн.; № 32614 від 31.08.2019 на суму 1092,06 грн.; № 32613/в від 31.08.2019 на суму 241,92 грн.; № 31876/в від 16.08.2019 на суму 95,52 грн.; № 31875 від 16.08.2019 на суму 1346,04 грн.; № 18096/в від 09.08.2019 на суму 128,76 грн.; № 18095 від 09.08.2019 на суму 1220,64 грн.; № 17859 від 06.08.2019 на суму 1836,84 грн.; № 17233 від 26.07.2019 на суму 774,72 грн.; № 16824/в від 19.07.2019 на суму 195,00 грн.; № 16823 від 19.07.2019 на суму 997,50 грн.; № 16426 від 12.07.2019 на суму 1605,48 грн.; № 15807 від 05.07.2019 на суму 2386,80 грн.; № 15230 від 26.06.2019 на суму 2675,28 грн.; № 15229 від 26.06.2019 на суму 3357,36 грн.; № 14730 від 21.09.2019 на суму 2776,74 грн.; №13802 від 11.06.2019 на суму 1743,30 грн., № 13801/в від 11.06.2019 на суму 559,44 грн.; № 13800 від 11.06.2019 на суму 2163,36 грн.; № 13799 від 11.06.2019 на суму 2113,80 грн.; № 13798 від 11.06.2019 на суму 1034,04 грн.

В свою чергу, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п.11.1 вищевказаних Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до п. 13.1 вищевказаних Правил перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт поставки товару покупцеві мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88), Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363).

При цьому, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що додані до матеріалів справи копії видаткових накладних № 34800 від 11.10.2019 на суму 1422,06 грн.; № 34067 від 27.09.2019 на суму 1230,18 грн.; № 34084 від 26.09.2019 на суму 5269,44 грн.; № 34083 від 26.09.2019 на суму 5847,42 грн.; № 32982 від 06.09.2019 на суму 590,28 грн.; № 32614 від 31.08.2019 на суму 1092,06 грн.; № 32613/в від 31.08.2019 на суму 241,92 грн.; № 31876/в від 16.08.2019 на суму 95,52 грн.; № 31875 від 16.08.2019 на суму 1346,04 грн.; № 18096/в від 09.08.2019 на суму 128,76 грн.; № 18095 від 09.08.2019 на суму 1220,64 грн.; № 17859 від 06.08.2019 на суму 1836,84 грн.; № 17233 від 26.07.2019 на суму 774,72 грн.; № 16824/в від 19.07.2019 на суму 195,00 грн.; № 16823 від 19.07.2019 на суму 997,50 грн.; № 16426 від 12.07.2019 на суму 1605,48 грн.; № 15807 від 05.07.2019 на суму 2386,80 грн. (т.1, а.с.35-48), які повинні фіксувати господарську операцію з поставки товару за договором № 0292-15х від 06.08.2015 між позивачем та відповідачем на заявлену до стягнення суму, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Зокрема, надані позивачем до матеріалів справи вищезазначені копії видаткових накладних не дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від імені відповідача, відсутні документи, які б підтверджували повноваження осіб, які поставили підпис від імені покупця (т.1, а.с.35-48).

Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні (ТТН) №2252145 від 16.08.2019, №2250306 від 09.08.2019, №2249211 від 06.08.2019, №2246216 від 26.07.2019, №2244130 від 19.07.2019, №2241655 від 12.07.2019, №2239339 від 05.07.2019, які сформовані на підставі накладних №34800, №34067, №32614, №31875, №18095, №17859, №17233, №16823, №16426, №15807, не надають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від імені відповідача (т.1, а.с.57-66).

Враховуючи вищенаведене, зазначені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, в розумінні ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, не є належними, допустимими та вірогідними доказами, які підтверджують поставку відповідачу товару на заявлену у позові суму.

Посилання позивача на положення п. 2.5. договору поставки від 06.08.2015, яким сторони визначили, що у випадку поставки товару фізичній особі-підприємцю, який працює без печатки, вважається, що будь-яка особа, яка поставила свій підпис в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо), яка виписана на покупця, вважається уповноваженою на це покупцем, є необґрунтованими, оскільки вони суперечать положенням чинного законодавства.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу, що будь-яка особа, яка поставила свій підпис в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо), яка виписана на покупця, повинна перебувати у правовідносинах з відповідачем (наприклад, у трудових) або бути уповноваженою відповідачем на отримання товару.

Доводи позивача про те, що факт заборгованості за договором поставки №0292-15х від 06.08.2015 підтверджується наявним в матеріалах справи актом звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2015 по грудень 2019 між ТОВ «ТД Ресурс» і Чорним Д.Д. за договором поставки, є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.8 договору поставки №0292-15х від 06.08.2015 сторони зобов`язані систематично (не менше одного разу на місяць) проводити звіряння розрахунків за поставлений товар.

У випадку, якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання покупцем акту звірки постачальника, покупець не направить постачальнику підписаний з боку покупця акт звірки чи свої письмові заперечення по ньому, такий акт звірки вважається узгодженим з покупцем.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази надсилання акту звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2015 по грудень 2019 між ТОВ «ТД Ресурс» і Чорним Д.Д. за договором поставки відповідачу у справі.

Матеріали справи не містять також і доказів отримання ФОП Чорним Д.Д. акту звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2015 по грудень 2019 між ТОВ «ТД Ресурс» і Чорним Д.Д. за договором поставки.

Крім того, в матеріалах справи також відсутні докази систематичного (не менше одного разу на місяць) звіряння розрахунків за поставлений товар між сторонами.

Акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2015 по грудень 2019 між ТОВ «ТД Ресурс» і Чорним Д.Д. за договором поставки, складено позивачем одноособово, не направлено відповідачу - ФОП Чорному Д.Д., тобто, у порушення п.5.8 договору поставки №0292-15х від 06.08.2015, не узгоджено з покупцем (т.1, а.с. 74).

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія дійшла висновку, що акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2015 по грудень 2019 між ТОВ «ТД Ресурс» і Чорним Д.Д. за договором поставки не є належним доказом на підтвердження здійснення позивачем спірних поставок та наявності заборгованості відповідача у зазначеній у позові сумі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що видаткові накладні:

- № 15230 від 26.06.2019 на суму 2675,28 грн.;

- № 15229 від 26.06.2019 на суму 3357,36 грн.;

- № 14730 від 21.09.2019 на суму 2776,74 грн.;

- №13802 від 11.06.2019 на суму 1743,30 грн.

- № 13801/в від 11.06.2019 на суму 559,44 грн.;

- № 13800 від 11.06.2019 на суму 2163,36 грн.;

- № 13799 від 11.06.2019 на суму 2113,80 грн.;

- № 13798 від 11.06.2019 на суму 2479,44 грн, яку відповідачем оплачено частково, залишок - 1034,04 грн., всього у сумі 16423,32 грн.

містять підпис одержувача - ФОП Чорного Д.Д. та є належними та допустимими доказами наявності у відповідача заборгованості за договором поставки №0292-15х від 06.08.2015.

Крім того, відповідач також не заперечує факт отримання товару за вищевказаними накладними.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги про стягнення основної заборгованості у сумі 42703,98 грн. підлягають задоволенню частково, а саме - у сумі 16423,32 грн.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що товар за видатковими накладними № 15230 від 26.06.2019 на суму 2675,28 грн.; № 15229 від 26.06.2019 на суму 3357,36 грн.; № 14730 від 21.09.2019 на суму 2776,74 грн.; № 13801/в від 11.06.2019 на суму 559,44 грн.; № 13800 від 11.06.2019 на суму 2163,36 грн.; № 13799 від 11.06.2019 на суму 2113,80 грн.; № 13798 від 11.06.2019 на суму 1034,04 грн. частково повернено позивачу на загальну суму 8051,28 грн.

Судом апеляційної інстанції досліджено докази повернення товару позивачу - «Повернення постачальнику» від 14.06.2019, від 06.08.2019, від 20.09.2019 та бухгалтерську довідку №1 від 23.06.2020 та встановлено наступне.

Як вбачається з умов укладеного договору поставки №0292-15х від 06.08.2015 сторони у розділі 4 передбачили умови повернення товару, а саме: п. 4.1 встановлено, що сторони домовляються, що не підлягає поверненню товар, який за час перебування у покупця втратив свій товарний вид, на якому відсутні необхідні для товарів коди, маркування, і т.п., товар із закінченим терміном придатності/гарантійним терміном зберігання, або товар, залишковий строк придатності/гарантійний термін зберігання якого складає менш, ніж 1/3 від загального строку придатності/гарантійного терміну зберігання товару; товар неналежної якості (приховані дефекти), якщо дефекти виникли з причин недотримання покупцем умов зберігання товару (недотримання умов щодо температури зберігання товару тощо). Сторони домовились про те, що право на повернення вказаного товару покупець може здійснити у межах строку дії договору.

У доданих до апеляційної скарги документах «Повернення постачальнику» №1999 від 14.07.2019, №1999 від 06.08.2019, №1999 від 20.09.2019 зазначені наступні відомості: «постачальник - Ресурс ТД ТОВ, », «покупець - Смаковниця ПП Чорний Д.Д.»

Разом з тим, у вказаних документах зазначено інший код ЄДРПОУ, ніж у позивача у справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у справі має .

Бухгалтерська довідка Фізичної особи-підприємця Чорного Д.Д. №1 від 23.06.2020 (вх. №6128), в якій зазначено, що в документах №1999 від 14.06.2019, №1999 від 06.08.2019, №1999 від 20.09.2019 було помилково зазначено неправильний код ЄДРПОУ постачальника - ТОВ «ТД Ресурс», не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки порядок виправлення помилок у первинних документах та облікових регістрах встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Зокрема, відповідно до п.п. 4.2-4.3 Помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітності, що створені ручним способом, виправляються способом «червоного сторно», додаткових бухгалтерських проведень або коректурним способом, відповідно до якого неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене.

Помилки в облікових регістрах за минулий звітний період виправляються способом сторно. Цей спосіб передбачає складання бухгалтерської довідки, в яку помилка (сума, кореспонденція рахунків) заноситься червоним чорнилом, пастою кулькових ручок тощо або із знаком "мінус", а правильний запис (сума, кореспонденція рахунків) заноситься чорнилом, пастою кулькових ручок тощо темного кольору. Внесенням цих даних до облікового регістру у місяці, в якому виявлено помилку, ліквідується неправильний запис та відображається правильна сума і кореспонденція рахунків бухгалтерського обліку. Довідка має наводити причину помилки, посилання на документи та облікові регістри, в яких допущено помилку, і підписується працівником, який склав довідку, та після її перевірки - головним бухгалтером.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що додані до апеляційної скарги документи - «Повернення постачальнику» №1999 від 14.07.2019, №1999 від 06.08.2019, №1999 від 20.09.2019 не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, які фіксують господарську операцію з повернення товару постачальнику, оскільки не дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від імені позивача та відповідача, а також відсутні документи, які б підтверджували повноваження осіб, які поставили підпис від імені сторін договору. Крім того, вказані підписи від імені ТОВ ТД «Ресурс» не скріплено печаткою.

Судом також встановлено, що в документах - «Повернення постачальнику» №1999 від 14.07.2019, №1999 від 06.08.2019, №1999 від 20.09.2019 відсутнє посилання на спірний договір та не вказано реквізити накладних (зокрема, номер та дата), за якими повертається товар, що унеможливлює дійти до висновку, що вказані документи підтверджують взаємовідносини між сторонами за договором поставки №0292-15х від 06.08.2015.

З урахуванням вищенаведеного, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача основної суми боргу за договором поставки № 0292-15х від 06.08.2015 у розмірі 16423,32 грн. за видатковими накладними - № 15230; № 15229; № 14730; №13802; № 13801/в; № 13800; № 13799; № 13798.

Позивач також просив суд стягнути на свою користь пеню в розмірі 5017,34 грн., штраф в розмірі 10675,99 грн., 3% річних в розмірі 482,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 246,91 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 8809,08 грн. за порушення строків розрахунків за договором поставки № 0292-15х від 06.08.2015, а саме: за видатковими накладними: № 34800 від 11.10.2019 на суму 1422,06 грн.; № 34067 від 27.09.2019 на суму 1230,18 грн.; № 34084 від 26.09.2019 на суму 5269,44 грн.; № 34083 від 26.09.2019 на суму 5847,42 грн.; № 32982 від 06.09.2019 на суму 590,28 грн.; № 32614 від 31.08.2019 на суму 1092,06 грн.; № 32613/в від 31.08.2019 на суму 241,92 грн.; № 31876/в від 16.08.2019 на суму 95,52 грн.; № 31875 від 16.08.2019 на суму 1346,04 грн.; № 18096/в від 09.08.2019 на суму 128,76 грн.; № 18095 від 09.08.2019 на суму 1220,64 грн.; № 17859 від 06.08.2019 на суму 1836,84 грн.; № 17233 від 26.07.2019 на суму 774,72 грн.; № 16824/в від 19.07.2019 на суму 195,00 грн.; № 16823 від 19.07.2019 на суму 997,50 грн.; № 16426 від 12.07.2019 на суму 1605,48 грн.; № 15807 від 05.07.2019 на суму 2386,80 грн.; № 15230 від 26.06.2019 на суму 2675,28 грн.; № 15229 від 26.06.2019 на суму 3357,36 грн.; № 14730 від 21.09.2019 на суму 2776,74 грн.; №13802 від 11.06.2019 на суму 1743,30 грн., № 13801/в від 11.06.2019 на суму 559,44 грн.; № 13800 від 11.06.2019 на суму 2163,36 грн.; № 13799 від 11.06.2019 на суму 2113,80 грн.; № 13798 від 11.06.2019 на суму 1034,04 грн.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що видаткові накладні: № 34800 від 11.10.2019, № 34067 від 27.09.2019; № 34084 від 26.09.2019; № 34083 від 26.09.2019; № 32982 від 06.09.2019; № 32614 від 31.08.2019; № 32613/в від 31.08.2019; № 31876/в від 16.08.2019 на суму 95,52 грн.; № 31875 від 16.08.2019 на суму 1346,04 грн.; № 18096/в від 09.08.2019; № 18095 від 09.08.2019; № 17859 від 06.08.2019; № 17233 від 26.07.2019; № 16824/в від 19.07.2019; № 16823 від 19.07.2019; № 16426 від 12.07.2019; № 15807 від 05.07.2019 не підтверджують здійснення господарської операції між позивачем та відповідачем, тому необґрунтованим є нарахування позивачем пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами за порушення строків розрахунків за договором поставки № 0292-15х від 06.08.2015 за вказаними накладними.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із п. 2.3 вказаного договору моментом здійснення поставки товарів постачальником є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна тощо). Ціна, асортимент, номенклатура, найменування, кількість товару, місце і строк поставки вважаються остаточно узгодженими сторонами даного договору з моменту підписання відповідних накладних.

Відповідно до п. 5.2 договору поставки товару № 0292-15х покупець здійснює розрахунок з постачальником за поставлений товар на умовах відстрочення платежу на 30 календарних днів з дати отримання відповідної партії товару від постачальника. Якщо останній день сплати припадає на небанківський день, покупець зобов`язаний сплатити за товар у попередній банківський день.

Пунктом 6.1 вказаного договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть майнову відповідальність, встановлену цим договором та діючим законодавством України.

Як визначено у пп. 6.2.1. п. 6.2. договору поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015, покупець відповідає за несвоєчасну оплату отриманого товару шляхом сплати постачальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу від загальної суми заборгованості до дати повної оплати товару.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

За прострочення платежів за договором поставки позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, станом на 10.01.2020, за видатковими накладними:

№ 15230 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 389,42 грн.;

№ 15229 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 488,70 грн.;

№ 14730 за період з 22.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 417,12 грн.;

№13802 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 278,45 грн.;

№ 13801/в за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 89,36 грн.;

№ 13800 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 345,54 грн.;

№ 13799 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 337,63 грн.;

№ 13798 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 396,06 грн., що в загальній сумі становить 2742,28 грн.

Разом з тим, судовою колегією апеляційної інстанції встановлено, що вказаний розрахунок містить арифметичні помилки.

Зокрема, розрахунок суми пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ здійснюється за формулою:

Пеня = С х 2ОСД х Д / 100, де

С - сума заборгованості за період;

2ОСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення;

Д - кількість днів прострочення.

Судова колегія, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені з урахуванням того, що у 2020 році 366 днів, дійшла висновку, що правильним є наступний розрахунок за видатковими накладними:

№ 15230 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 389,38 грн.;

№ 15229 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 488,66 грн.;

№ 14730 за період з 22.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 417,08 грн.;

№13802 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 278,43 грн.;

№ 13801/в за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 89,35 грн.;

№ 13800 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 345,52 грн.;

№ 13799 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 337,60 грн.;

№ 13798 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 396,03 грн., що в загальній сумі становить 2742,05 грн.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 2742,05 грн підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 2275,29 грн відмовляється.

Згідно з пп. 6.2.2. п. 6.2. договору поставки товару № 0292-15х, покупець відповідає за несвоєчасну оплату отриманого товару шляхом сплати на користь постачальника штрафу в розмірі 25% від вартості відповідної партії товару, в разі якщо прострочення платежу за поставлену партію товару становить більше тридцяти календарних днів.

Враховуючи положення пп. 6.2.2. п. 6.2. договору поставки товару № 0292-15х, позивач нарахував штраф в розмірі 10675,99 грн. на суму основного боргу 42703,98 грн.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, у відповідача перед позивачем обліковується заборгованість у сумі 16423,32 грн.

Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у сумі 4105,83 грн. (16423,32:100% Х 25%).

В іншій частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 6570,16 грн. на користь позивача відмовлено.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 482,59 грн. та 246,91 грн. інфляційних витрат нараховані згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі основного боргу 42703,98 грн.

Разом з тим, вказаний розрахунок містить арифметичні помилки, оскільки 3% річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на заборгованість за договором поставки № 0292-15х від 06.08.2015 у розмірі 16423,32 грн. за видатковими накладними - № 15230; № 15229; № 14730; №13802; № 13801/в; № 13800; № 13799; № 13798.

Розрахунок відсотків річних виконується за формулою:

Сума санкції = С х Z х Д / 365 (або 366) / 100, де

С - сума заборгованості;

Z - відсоток річних, зазначений у договорі;

Д - кількість днів прострочення.

Зокрема, обґрунтованими та вірними є нарахування 3% річних за видатковими накладними:

№ 15230 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 36,93 грн.;

№ 15229 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 46,35 грн.;

№ 14730 за період з 22.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 39,48 грн.;

№13802 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 26,22 грн.;

№ 13801/в за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 8,41 грн.;

№ 13800 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 32,53 грн.;

№ 13799 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 31,79 грн.;

№ 13798 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 37,29 грн., що в загальному розмірі становить 259,00 грн.

В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 223,59 грн. відмовляється.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою:

ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100),

Зокрема, з відповідача на користь позивача підлягають заявлені до стягнення інфляційні втрати, нараховані на суму основного боргу за видатковими накладними

№ 15230 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 26,74 грн.;

№ 15229 за період з 27.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 33,55 грн.;

№ 14730 за період з 22.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 27,75 грн.;

№13802 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 6,86 грн.;

№ 13801/в за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 2,20 грн.;

№ 13800 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 8,51 грн.;

№ 13799 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 8,32 грн.;

№ 13798 за період з 12.07.2019 по 10.01.2020 у сумі 9,75 грн., що в загальному розмірі становить 123,68 грн.

В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у сумі 123,23 грн. відмовляється.

Також позивач просив суд стягнути на свою користь проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 8809,08 грн., посилаючись на умови п. 5.3 договору поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015.

Вдповідно до умови п. 5.3 договору, якою сторони визначили сплату покупцем 0,15% процентів за кожен день прострочення оплати до дати повного виконання зобов`язання в порядку ст. 536 ЦК України.

Згідно приписів ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Частиною другою статті 625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на таке обмеження законодавця щодо розміру трьох процентів річних, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.06.2020 у справі №922/3578/18 дійшла висновку, що частиною другою статті 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із статтями 693, 536, 625 ЦК України.

Законодавцем також передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Згідно з визначенням поняття неустойки, що передбачено статтею 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 5.3. укладеного між сторонами у справі договору поставки нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.06.2020 у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у договорі поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015 сторонами передбачено інший спосіб обчислення процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами - 0,15% процентів за кожен день прострочення оплати замість встановленого законодавством розміру відсотків річних.

Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 8809,08 грн.

Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" до Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015 в загальному розмірі 67935,89 грн., підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 23653, 88 грн., з яких основний борг у розмірі 16423,32 грн., три відсотки річних у розмірі 259,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 123,68 грн., пеня в розмірі 2742,05 грн., штраф у розмірі 4105,83 грн.

В іншій частині, а саме - в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 44282,01 грн., з яких: основний борг у сумі 26280,66 грн., три відсотки річних у сумі 223,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 123,23 грн., пеня в розмірі 2275,29 грн., штрафу у сумі 6570,16 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 8809,08 грн., позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2020 у справі № 922/170/20 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича на рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2020 у справі № 922/170/20 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та подання апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, п.2 ч.1 статті 275, ст.ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича на рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2020 у справі № 922/170/20 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.03.2020 у справі № 922/170/20 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" до Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" (61001, м. Харків, майдан Захисників України, б. 7/8, адреса для листування: 61010, м. Харків, вул. Основ`янська, б. 55, ) заборгованість за договором поставки товару № 0292-15х від 06.08.2015 в загальному розмірі 23653, 88 грн., з яких: основний борг у сумі 16423,32 грн., три відсотки річних у сумі 259,00 грн., інфляційні втрати у сумі 123,68 грн., пеню у сумі 2742,05 грн., штраф у сумі 4105,83 грн., судовий збір за подання позовної заяви у сумі 731,87 грн.

В іншій частині у задоволенні заявлених до стягнення позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Ресурс" (61001, м. Харків, майдан Захисників України, б. 7/8, адреса для листування: 61010, м. Харків, вул. Основ`янська, б. 55, ) на користь Фізичної особи-підприємця Чорного Дениса Дмитровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за звернення з апеляційною скаргою, у сумі 2055,19 грн.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.07.2020.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов