ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/2083/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М. розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Аванесової Тагуі Арташевни про забезпечення позову вх. ГСОО №2-3258/20 подану по справі №916/2083/20:

за позовом: Фізичної особи-підприємця Аванесової Тагуі Арташевни ( АДРЕСА_1 );

до відповідачів: 1.Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича (65082, м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 19, оф. 1); 2. Державного підприємства „Сетам" (01001, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6)

про визнання недійсними торгів та протоколу

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 20.07.2020 року від позивача - Фізичної особи-підприємця Аванесової Тагуі Арташевни надійшла до Господарського суду Одеської області позовна заява вх. ГСОО №2155/20 до відповідачів - приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича та Державного підприємства „Сетам", в якій позивач просить суд визнати недійсними прилюдні торги, проведені організатором торгів Державним підприємством „Сетам" реєстраційний номер лота 393960 та протоколу проведення електронних торгів від 01.07.2020 року, продавець приватний виконавець Щербаков Юрій Сергійович.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю порушень при проведені спірних торгів та наявністю підстав для визнання оскарженого протоколу недійсним в силу приписів ст. 215 ЦК України.

Ухвалою суду від 27.07.2020 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця Аванесової Тагуі Арташевни, в порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, було залишено без руху.

Водночас, 27.07.2020 року позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-3258/20), в порядку ст.ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до змісту заяви про забезпечення позову, заявник просить суд вжити заходи до забезпечення позову, а саме: до набуття чинності рішення по справі вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються розпорядження та реєстрації прав на нерухоме майно, розташоване за адресою вул. Мельницька, буд. 5 у м. Одеса загальною площею 99,8 кв.м., належне позивачу на підставі договору купівлі-продажу №2 від 18.01.2006р. без обмеження/позбавлення права користування ним.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.138 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно зі ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

Положеннями ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.п.3, 4, 6 ч.1 ст.139 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У відповідності до ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що реалізація майна в примусовому порядку під час здійснення виконавчих дій була здійснена на користь особи, яка була ліквідована у 2013 році, що за думкою позивача свідчить про протиправність таких дій відповідачів, спрямованих на реалізацію майна, внаслідок яких у випадку реєстрації переходу права власності на нерухоме майно загальною площею 99,8 м.кв., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Мельницька, 5 позивачеві будуть спричинені збитки у розмірі 143434,25 дол. США. частина яких складає сплачені позивачем кошти за кредитним договором №660/47-514 від 30.05.2007р. та безпосередньо вартість об`єкту нерухомості. Більш того, позивач зазначає, що відповідно до відповіді приватного виконавця від 15.07.2020 року про продаж майна з торгів, останній як продавець отримав 553076,70 грн. та здійснив оплату витрат організаторам торгів та стягувачу, про що надав відповідні платіжні доручення. При цьому позивач наполягає, що жодних коштів не отримував, тому у нього відсутні відносно сторін обов`язки матеріального характеру. Разом з тим, позивач довів до відома суду, що станом на дату звернення з позовом та заявою про забезпечення позову торги за лотом №393960 є такими, що відбулись, а тому стверджує, що забезпечення позову, з яким звертається позивач, не відноситься до виключних обставин, за яких не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу конкурсну процедуру. Більш того, позивач зазначає, що заходи забезпечення позову, які просить він вжити в рамках даної справи направлені на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, відповідає п. 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України та відповідатиме меті застосування правового інституту забезпечення позову та позовним вимогам, оскільки позивач вважає, що незастосування зазначеного засобу чи застосування іншого засобу забезпечення може призвести до відчуження майна позивача іншим особам, і позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України та багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує та використовується господарськими судами виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Між тим, суд зазначає, що позивачем не надано до матеріалів заяви доказів, на підставі яких суд міг би встановити наявність обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо забезпечення позову та встановити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, заявником не доведено, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав у зв`язку з тим, що позивач не зможе захистити їх в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Враховуючи вищезазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Аванесової Тагуі Арташевни, оскільки обрані позивачем заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами, не відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, а тому є такими, що не відповідають інституту забезпечення позову в господарському процесі.

Керуючись ст.ст. 136, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Аванесової Тагуі Арташевни за вх. ГСОО №2-3258/20 від 27.07.2020 року про забезпечення позову - відмовити.

З урахуванням обмежень доступу до будівлі суду 29.07.2020р. з огляду на проведення ДУ "Одеський обласний лабораторний центр МОЗ України" дезинфікуючих заходів, в зв`язку з виявленням у працівника суду випадку захворювання вірусом COVID-19, заяву розглянуто 30.07.2020 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги в порядку ст. 256 ГПК України.

Суддя Ю.М. Невінгловська