УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03.08.2020Справа № 910/10875/20

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши

заявуТовариства з обмеженою відповідальністю "ІМО"
прозабезпечення позову

у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМО"

до Державної організації "Прогрес" Державного агентства резерву України

про визнання недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМО" (далі - ТОВ "ІМО", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державної організації "Прогрес" Державного агентства резерву України (далі - ДО "Прогрес", відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину щодо дострокового припинення договору зберігання № 20 від 01.01.2020 р., оформленого наказом № 79 від 03.07.2020 р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно, у односторонньому порядку, наказом № 79 від 03.07.2020 р. достроково припинив дію договору зберігання № 20 від 01.01.2020 р., укладеного між ТОВ "ІМО" та ДО "Прогрес", у той час, як позивач належно виконує свої зобов`язання за цим договором та згоди на його розірвання не надавав.

У позові ТОВ "ІМО" просить суд визнати недійсним односторонній правочин ДО "Прогрес" про дострокове припинення договору зберігання № 20 від 01.01.2020 р., оформлений наказом № 79 від 03.07.2020 р.

Разом із позовом позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить:

- заборонити ДО "Прогрес" чинити перешкоди ТОВ "ІМО" у доступі до приміщень, де зберігаються товарно-матеріальні цінності ТОВ "ІМО";

- зобов`язати ДО "Прогрес" надати ТОВ "ІМО" доступ до місць зберігання товарно-матеріальних цінностей, що розміщені в приміщеннях, зазначених в додатку до договору № 20 від 01.01.2020 р., з метою проведення їх інвентаризації;

- зобов`язати ДО "Прогрес" надати ТОВ "ІМО" можливість вивезти товарно-матеріальні цінності, що розміщені на зберіганні в складах ДО "Прогрес", в інше місце зберігання або передати їх на відповідальне зберігання ТОВ "ІМО".

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що після видачі наказу № 79 від 03.07.2020 р. про дострокове розірвання договору зберігання відповідач відмовляє позивачу у допуску до приміщень, де знаходиться (зберігається) його товар, у зв`язку із чим останній не має можливості провести інвентаризацію матеріально-товарних цінностей. На думку позивача існує ризик зникнення, зменшення за кількістю або погіршення властивостей товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на зберіганні у відповідача, а тому рішення, яке буде прийняте за результатами розгляду поданого позову, виконати буде неможливо або його виконання буде утрудненим.

Суд, розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, а також іншими заходами у випадках, передбачених законам (ст. 136, 137 ГПК України).

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р.) особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Дослідивши подану заяву, суд встановив, що будь-яких доказів, які б свідчили, що ДО "Прогрес" забороняє доступ до місць зберігання товарно-матеріальних цінностей, а також того, що відповідач вчиняє дії, які б свідчили про те, що товарно-матеріальні цінності позивача можуть зменшитись або зникнути з місць зберігання, або їх виробничі можливості можуть погіршитись, позивачем не надано.

У той же час, із п. 9.6 договору зберігання вбачається, що позивач (поклажодавець) зобов`язується вивезти з території зберігача весь товар, який йому належить протягом 10 днів з дня отримання повідомлення про розірвання договору чи його припинення.

Тобто, умовами спірного договору, укладеного між сторонами, вже передбачено надання доступу до приміщень, де зберігається товар та його вивезення у разі припинення договору зберігання.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року № 16 саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин заявник не довів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або унеможливлення захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів, тому суд вважає, що заява ТОВ "ІМО" про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви покладається на заявника (позивача).

Керуючись ст. 129, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМО" про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та з цього часу може бути оскаржена в апеляційному порядку у десятиденний строк.

Суддя Головіна К. І.