Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2020 р. м. Житомир Справа № 906/694/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (с.Дубовий Гай Овруцького району Житомирської області)

до Фізичної особи-підприємця Гуменюка Андрія Олександровича (м.Житомир)

про стягнення 67949,35 грн

Державне підприємство "Овруцьке лісове господарство" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гуменюка Андрія Олександровича 67949,35грн заборгованості, яка виникла на підставі договору №75 від 25.11.19, з яких: 61173,08грн основного боргу, 5199,71грн штрафних санкцій, 591,67грн 3% річних та 984,89грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №75 від 25.11.19 в частині проведення розрахунків за переданий у власність товар.

Ухвалою господарського суду від 22.06.20 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 25.05.20.

28.07.20 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява №466 від 28.07.20, у якій позивач позов підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без участі повноважного представника та довідка №467 від 28.07.20 згідно якої, станом на 28.07.20 заборгованість відповідача не погашена та складає 61173,08грн (а.с.23-24).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, ухвала Господарського суду Житомирської області направлялась відповідачу на адресу, яка зазначена у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (10003, м.Житомир, вул.Домбровського, 45, кв.102), повернута органом поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.19-22). Інші адреси відповідача суду невідомі.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частинами 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

З урахуванням наведеного відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Житомирської області у справі №906/694/20 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.19 між Державним підприємством "Овруцьке лісове господарство" (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Гуменюком Андрієм Олександровичем (покупець, відповідач) укладено договір №75 (а.с.7-8), за умовами якого постачальник зобов`язується виготовити та відвантажити чи відпустити пиломатеріали соснові обрізні 4 сорту, з сухостійної деревини т.18-20мм (бокова) т.18-20мм, довжина 2-4м за ціною 1200грн/м.кв. з ПДВ чи іншу продукцію згідно заявки (п.1.1 договору).

Згідно із п.2.1 договору, форма розрахунку-на протязі 5 календарних днів після поставки.

Днем поставки вважається дата на товарно-транспортній накладній або штемпель на залізничній накладній ст. відправлення (п.3.3 договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.12.21 (п.5.2 договору).

На виконання умов договору №75 від 25.11.19 позивач здійснив поставку товару на суму 61173,08грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №006950 від 14.02.20 (а.с.9).

Однак відповідач не виконав зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі договору №75 від 25.11.19 у розмірі 61173,08грн.

Позивач направив на адресу ФОП Гуменюка А.О. претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 61173,08грн протягом 7 днів з дати отримання претензії (а.с.10), однак останній залишив її без відповіді та задоволення.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості , яка виникла на підставі договору №75 від 25.11.19 у розмірі 67949,35грн, з яких: 61173,08грн основного боргу, 5199,71грн штрафних санкцій, 591,67грн 3% річних та 984,89грн інфляційних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Приписами ч.ч.1, 2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з купівлі-продажу товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару (лісоматеріали круглі соснові) на загальну суму 61173,08грн, виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, пунктом 2.1 договору визначено порядок оплати товару.

Незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив відповідних розрахунків у повному обсязі за отриманий товар у встановлені договором строки.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на загальну суму 61173,08грн.

Відповідач не надав суду доказів сплати вказаної заборгованості, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 61173,08грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойку у розмірі 5199,71грн, яка за своєю правовою природою є пенею, нарахованою на підставі п.2.2 договору №75 від 25.11.19.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 статті 551 ЦК України передбачає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату продукції споживач сплачує постачальнику штрафні санкції в розмірі 0,1% від суми за кожен день прострочення.

Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Статтею 1 даного Закону передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. А згідно статті 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та н е м о ж е п е р е в и щ у в а т и подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 343 ГК України визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення платежів, визначених договором №75 від 25.11.19, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування пені без урахуванням вимог ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та п.2.2 договору, яким передбачено, що оплата здійснюється на протязі 5 календарних днів після поставки товару.

Матеріалами справи підтверджено, що поставку лісопродукції здійснено 14.02.20, таким чином відповідач, з урахуванням п.2.2 договору, зобов`язаний був розрахуватись до 19.02.20 включно, а термін прострочення в оплаті розпочався з 20.02.20.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" перерахунок пені, суд дійшов висновку, що розмір пені за період з 20.02.20 по 13.05.20 становить 2747,77грн. Вимога в частині стягнення 2451,94грн пені заявлена безпідставно та задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 984,89грн інфляційних та 591,67грн 3%.

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Як вбачається з розрахунку (а.с.13), позивачем при здійсненні нарахування 3% також не враховано п.2.2 договору та необґрунтовано здійснено нарахування, починаючи з 19.02.20.

Здійснивши перерахунок 3% річних за період з 20.02.20 по 15.06.20 суд вважає, що розмір 3% річних, що підлягають до стягнення становить 586,66грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 5,01грн слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений неправомірно.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" розрахунок інфляційних, суд дійшов висновку, інфляційні у сумі 984,89грн нараховані обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст.13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 65492,400грн, з яких: 61173,08грн основного боргу, 2747,776грн пені, 586,66грн 3% річних та 984,89грн інфляційних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 2451,94грн пені та 5,01грн 3% річних.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" до Фізичної особи-підприємця Гуменюка Андрія Олександровича задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ),

на користь Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (11102, Житомирська область, Овруцький район, с.Дубовий Гай, )

- 61173,08грн основного боргу;

- 2747,776грн пені;

- 586,66грн 3% річних;

- 984,89грн інфляційних;

- 2025,99грн судового збору.

3. В позові відмовити в частині стягнення 2451,94грн пені та 5,01грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2,3- сторонам (рек)