Господарський суд міста Києва у складі судді Мандриченка О.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грант Торнтон"
За позовом Фонду державного майна України (позивач 1);
В.о. Голови Фонду державного майна України Трубарова В. М. (позивач 2);
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грант Торнтон" (відповідач 1);
Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" (відповідач 2);
про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 000,00 грн.
Від позивача 1: Беніцька А. В., представник, довіреність № 49 від 11.02.2020;
Від позивача 2: не з`явилися;
Від відповідача 1: Колесник О. В., адвокат, довіреність № б/н від 02.06.2020;
Від відповідача 2: не з`явилися.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У жовтні 2018 року Фонд державного майна України та В.о. Голови Фонду державного майна України Трубаров В. М. звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грант Торнтон" (далі - ТОВ "Грант Торнтон") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" (далі - ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна") у якому просили зобов`язати ТОВ "Грант Торнтон" спростувати недостовірну інформацію, викладену в заяві ТОВ "Грант Торнтон", яка розміщена на сайті ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна"; зобов`язати ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" опублікувати статтю, в якій зазначити про недостовірність заяви ТОВ "Грант Торнтон", яка розміщена на сайті ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна"; стягнути з ТОВ "Грант Торнтон" моральну шкоду в сумі 10 000 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 (суддя Джарти В. В.) позов Фонду державного майна України та В.о. Голови Фонду державного майна України Трубаров В. М. до ТОВ "Грант Торнтон" та ТОВ "Інформаційне агентство "Інтерфакс-Україна" залишено без розгляду з на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
26.04.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ "Грант Торнтон" про розподіл судових витрат, в яких заявник просить суд стягнути пропорційно з позивача-1 та позивача-2 на користь відповідача-1 суму судових витрат у розмірі 49 200,00 грн по 24 600,00 грн з кожного позивача.
В обґрунтування вимог заяви ТОВ "Грант Торнтон" зазначає, що у відзиві на позовну заяву від 01.11.2018 ним було визначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 50 000,00 грн. Проте, станом на 24.04.2019 фактичний розмір судових витрат понесених відповідачем-1 склав 49 200,00 грн.
- 5 200,00 грн - вартість лінгвістичної експертизи, оплата якої підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2018 № 604 згідно рахунку від 22.10.2018 № 2210/18-1 (підготовка висновку експерта на запит ТОВ "Грант Торнтон" від 19.10.2018);
- 4 000,00 грн - вартість нотаріальних послуг по засвідченню підписів на заявах свідків, що підтверджується платіжним дорученням від 29.10.2018 № 2918 на суму 2 000,00 грн та платіжним дорученням від 31.10.2019 № 2921 на суму 2 000,00 грн;
- 40 000,00 грн - вартість науково-правової експертизи згідно договору від 12.11.2018 № 126/121, оплата якої підтверджується платіжним дорученням від 12.11.2018 № 2965.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.08.2019 (суддя Бондарчук В. В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 (колегія суддів: Мартюк А. І., Зубець Л. П., Буравльов С. І.), стягнуто з Фонду державного майна України та в.о. Голови Фонду державного майна України Трубарова Віталія Миколайовича на користь ТОВ "Грант Торнтон" по 24 600,00 грн судових витрат.
Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у своїй постанові від 20.02.2020 вказував, що під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно надати оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам, якими сторони обґрунтовують та заперечують належність та допустимість понесених ТОВ "Грант Торнтон" судових витрат, що мають юридичне значення для розгляду заяви відповідача-1, і залежно від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2020 прийнято справу до розгляду та призначено слухання заяви в судове засідання.
Представник позивача 1 у судовому засіданні свою заяву підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача 1 проти задоволення заяви заперечував.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Грант Торнтон" з метою належного спростування заявлених до нього вимог та підготовки до участі в судових засіданнях у даній справі було надано до суду висновок експерта Українського бюро лінгвістичних експертиз від 26.10.2018 № 056/334 вартість якого становить 5 200,00 грн, висновок науково-практичної експертизи Ради науково-практичних експертиз при Інституті держави та права ім. В. М. Корецького НАН України від 20.11.2018 № 126/243-е вартість якого становить 40 000,00 грн та нотаріально засвідчені копії заяв свідків вартістю 4 000 грн.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Приписами частин 5, 6 статті 130 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами 3-5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом 15 днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.
Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 5 статті 129 ГПК України).
У відповідності з положеннями статей 73, 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Належність та допустимість доказів має встановлюватися судом за принципами диспозитивності та змагальності сторін в судовому процесі.
Відповідачем 1 було долучено до матеріалів справи висновок експерта № 056/334 від 26.10.2018 року, за результатами проведення лінгвістичної експертизи, складений експертом Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України Ажнюком Б.М.
Дослідивший висновок експерта № 056/334 від 26.10.2018 року, судом встановлено, що останній відповідає вимогам ст. 98 ГПК України, висновки надані в межах компетенція експерта та відповідають фактичним обставинам справи, а тому, приймаючи до уваги висновок суду про залишення позову без розгляду, зокрема, з підстав повторної неявки без поважних причин позивачів-1,2 у справі, вимоги відповідача 1 про стягнення з позивачів 5 200,00 грн. витрат вартості проведення лінгвістичної експертизи, оплата якої підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2018 № 604 згідно рахунку від 22.10.2018 № 2210/18-1 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно ж покладення на позивачів витрат з нотаріального засвідчення копій заяв свідків у розмірі 4 000,00 грн, то вони не підлягають, оскільки не є судовими витратами у розумінні статті 123 ГПК України.
Щодо вимог відповідача 1 про стягнення з позивачів 40 000,00 грн. витрат з оплати вартості проведення науково-правової експертизи №126/243-е від 20.11.2018 суд відзначає наступне.
Частиною 2 ст. 98 ГПК України встановлено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Відповідно до ч. 1 ст. 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо:
1) застосування аналогії закону, аналогії права;
2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.
Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи (ч. 2 ст. 108 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.
Враховуючи викладене, оскільки предметом висновку експерта не можуть бути питання права, а висновок експерта у галузі права не є доказом у справі, у господарського суду відсутні підстави для покладення на позивачів витрат з оплати вартості проведення науково-правової експертизи в розмірі 40 000,00 грн.
З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грант Торнтон" про розподіл судових витрат частково та стягнути солідарно з позивача-1 та позивача-2 витрати з оплати вартості проведення лінгвістичної експертизи в розмірі 5 200,00 грн., по 2 600,00 грн. з кожного.
Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва
4. У задоволенні іншої частини заяви про розподіл судових витрат відмовити.
Після набрання додатковим рішенням законної сили видати накази.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.
Суддя О.В. Мандриченко