УХВАЛА

29 липня 2020 року

м. Київ

Справа № 910/11343/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кондратова І.Д., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:

позивача - Севастьянова С.В., Лахненка Є.М.,

відповідача - 1 - не з`явився,

- 2 - Божка Д.В.,

- 3 - Рівного Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корора»,

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Курдельчук І.Д.)

від 12.02.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Мартюк А.І., судді - Алданова С.О., Гаврилюк О.М.)

від 04.06.2020,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Корора»

про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій,

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ "Корора" про визнання протиправним включення ОСОБА_2 до складу учасників ТОВ "Корора", визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.12.2018 та скасування реєстраційних записів.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав ОСОБА_1 як учасника ТОВ "Корора". Позивач зазначав, що ним не вчинялись дії щодо відчуження його частки у статутному капіталі ТОВ "Корора", а також він не звертався до державних реєстраторів з заявами про вчинення реєстраційних дій щодо зміни керівника, складу або інформації про засновників вказаного товариства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ "Корора" задоволено.

Визнано незаконним включення ОСОБА_2 до складу учасників ТОВ "Корора".

Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Корора" від 19.12.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Скасовано реєстраційні записи №6007788, №7007788, №8007788 від 19.12.2018, №9007788 від 20.12.2018, №0007788 від 21.12.2018, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зміни складу засновників ТОВ "Корора" та його керівника.

Приймаючи рішення господарські суди дійшли висновків, що ОСОБА_1 на час існування спірних правовідносин та на момент розгляду судової справи є єдиним учасником ТОВ "Корора", договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Корора" від 19.12.2018 вчинений з порушенням ст. 203 ЦК України, а оспорювані реєстраційні дії є незаконними та порушують корпоративні права позивача.

У червні 2020 року ТОВ «Корора» звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 до суду касаційної інстанції.

Підставами касаційного оскарження відповідач зазначає пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, вказуючи на те, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. ст. 6, 20 Господарського кодексу України щодо обрання способу захисту прав та не було враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2723цс16 та у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16, від 21.01.2020 у справі № 910/17434/18.

Окрім того, у касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини третьої ст. 310 ГПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та не дослідив докази, що мають суттєве значення для вирішення спору.

29.07.2020 до Касаційного господарського суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, яке обґрунтоване відсутністю предмету спору, адже рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 набрали законної сили, тому станом на момент касаційного перегляду позивач є директором та єдиним учасником ТОВ «Корора» і фактично поєднує особи позивача та відповідача-3.

Представник відповідача-3 в судовому засіданні підтримав клопотання позивача про закриття провадження у справі, посилаючись на ст. 313 ГПК України також просив визнати нечинними рішення місцевого та апеляційного судів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Одночасно слід зазначити, що під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У справі, що переглядається позов пред`явлено до трьох відповідачів. У клопотанні представника позивача Севастьянова С.В. про закриття провадження у справі жодним чином не обґрунтовується відсутність спору між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо права власності на частку у ТОВ «Корора», правомірності зміни директора товариства, законності вчинення реєстраційних дій щодо зміни керівника, складу або інформації про засновників вказаного товариства.

Набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020, яким скасовано реєстраційні записи щодо внесення змін учасників та директора товариства не можна визнати поєднанням позивача та відповідача-3 в одній особі. Колегія суддів враховує, що станом на момент касаційного перегляду у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості, що позивач ( ОСОБА_1 ) є директором та учасником ТОВ «Корора». Такою особою зазначений відповідач-2 ( ОСОБА_3 ).

Врахувавши наведені обставини у сукупності суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Окрім того, до Верховного Суду надійшло клопотання представника ТОВ «Корора» про відкладення розгляду справи. Аналогічне клопотання заявив у судовому засіданні і представник відповідача-2. Встановивши необґрунтованість заявлених клопотань, врахувавши визнання судом явки представників учасників справи необов`язковою та своєчасне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, вказані клопотання залишені судом без задоволення у зв`язку з відсутністю передбачених ч. 2 ст. 202 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.

Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цієї норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Визначення подібності правовідносин міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16 ; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року по справі № 923/682/16.

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Верховний Суд, проаналізувавши судові рішення, висновки в яких, на думку скаржника, не були враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, встановив, що жоден з висновків суду касаційної інстанції не стосується корпоративного спору щодо права власності на частку у товаристві з обмеженою відповідальністю, у цих справах не розглядалися вимоги про визнання протиправним включення певної особи до складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю, визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у товаристві та скасування реєстраційних записів у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Так у справі № 338/180/17, що переглядалась Великою Палатою Верховного Суду, предметом спору були вимоги щодо стягнення безпідставно одержаних коштів, визнання договору підряду укладеним та стягнення заборгованості за договором підряду.

Вимоги про зобов`язання особи виконати умови договору (прийняти виконання зобов`язань за договором шляхом надання контрагенту актів приймання-передачі електроенергії) мали місце у справі № 905/1926/16.

У справі № 569/17272/15-ц розглядалося питання щодо зобов`язання особи вчинити дії (здійснити публікацію про порушення авторських прав) та стягнення компенсації за порушення авторських прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 розглядався майновий спір щодо права власності держави на нерухоме майно, вирішувалось питання витребування його у власність держави.

У справі № 925/1265/16 предметом позову було визнання недійсними та скасування державних актів на право користування земельними ділянками, вимоги у справі обґрунтовувались нормами статей 152, 155 ЗК України.

Верховний Суд України переглядав цивільну справу № 6-2723цс16 з вимогами про недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, договору іпотеки, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16 розглядалося питання обґрунтованості розміру грошових вимог кредитора у процедурі визнання банкрутом фізичної особи-підприємця на підставі Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Касаційний господарський суд у справі № 910/17434/18 досліджував обраний позивачем спосіб захисту на предмет його належності і ефективності у спорі про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо земельної ділянки.

Отже, правовідносини у справах, на які посилається скаржник та у справі, що переглядається не є подібними, оскільки різняться за предметом позову, підставами позову та правовим регулюванням спірних правовідносин.

Щодо посилань скаржника на пункт 1 частини третьої ст. 310 ГПК України як на підставу скасування оскаржуваних судових рішень, суд зазначає, що положеннями п. 1 ч. 3 статті 310 ГПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Отже, якщо підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 вказаного Кодексу визнані необґрунтованими, то у скаржника не виникає права на скасування судового рішення з підстав порушення судом норм процесуального права, за таких обставин перегляд судового рішення у касаційному порядку є неможливим.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України, не знайшли свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, аналіз висновків, зроблених у постанові суду апеляційної інстанції, що оскаржується, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, і ці висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Корора» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 у справі № 910/11343/19.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Корора» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020 у справі № 910/11343/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді І. Кондратова

О. Кролевець