ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" липня 2020 р.Справа № 922/840/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Русько-Лозівської сільської ради, с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області,
до Фізичної особи-підприємця Резніка Миколи Сергійовича, м. Валки Харківської області,
про стягнення 150583,00 грн,
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - Мартиненка А.М. (ордер серії АХ № 1014036 від 24.04.2020);

ВСТАНОВИВ:

Русько-Лозівська сільська рада, с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, 19.03.2020 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Резніка Миколи Сергійовича, м. Валки Харківської області, про стягнення майнової шкоди (збитків) у розмірі 150583,00 грн, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 358 та ч. 1 ст. 191 КК України. Позовні вимоги позивач обґрунтовує приписами ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.2020 вищевказану позовну заяву було залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 06.04.2020, після усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву Русько-Лозівської сільської ради прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/840/20 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.05.2020, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі № 922/840/20 закрито; розгляд справи по суті призначено на 16.06.2020 о 12:20.

16.06.2020 позивачем було подано до суду клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з відсутністю у представників позивача можливості з`явитися в судове засідання. При цьому, позивач просив не розглядати дане клопотання як затягування судового розгляду або ж неповагу до суду, та визнати причину неявки поважною.

Проте, у наступні судові засідання з розгляду справи по суті, які відбулися 09.07.2020 та 23.07.2020 позивач не з`явився; про причину неявки суд не повідомив.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про необхідність застосування ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання, та залишити позов без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Позивач у судові засідання 09.07.2020 та 23.07.2020 не з`явився; про поважність причин неявки суд не повідомив; заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача не надав.

Про судове засідання, призначене на 09.07.2020, представник позивача був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його представника на повідомленні про вручення поштового відправлення. Доказів отримання позивачем копії ухвали-повідомлення суду про відкладення розгляду справи на 23.07.2020 на час даного судового засідання до суду не надійшло, у зв`язку з чим судом було здійснено перевірку отримання ухвали суду позивачем за допомогою онлайн трекінгу відправлень ПАТ "Укрпошта" https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html та встановлено, що відправлення за номером 879, яким було надіслано на адресу позивача копію ухвали-повідомлення від 09.07.2020, вручено адресатові 14.07.2020.

За таких обставин вбачається, що позивач, у розумінні вимог ст. 120 ГПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

У Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 р. N 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України зазначається, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Таке визначення є традиційним для науки процесуального права.

Важливою в аспекті коментованої статті є правова позиція Конституційного Суду України, викладена в Рішенні від 16 листопада 2000 р. № 13-рп/2000 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України, статті 44 КПК України, статей 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про право вільного вибору захисника): закріпивши право будь-якої особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин, а не тільки з кримінальних. Право на захист, зокрема, може бути реалізоване особою у цивільному, арбітражному, адміністративному і кримінальному судочинстві. Положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, треба розуміти як конституційне право особи з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Отже, позивач як юридична особа не обмежений у виборі свого представника та зобов`язаний реалізовувати надані йому права добросовісно.

При цьому суд має обмежувати сторони у реалізації їх процесуальних прав у разі зловживання ними. Таке обмеження не є порушенням прав учасників спору. Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці висловлював правову позицію про те, що обмеження доступу до суду з метою запобігання зловживанню процесуальними засобами також загалом може визнаватися таким, що має легітимну мету (Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Моннелл і Морріс проти Сполученого королівства".)

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відтак, суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач двічі не з`явився у судові засідання з розгляду справи по суті, а також не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку про необхідність залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 42, 43, 202, 226, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Русько-Лозівської сільської ради (62332, Харківська область, Дергачівський район, с. Руська Лозова, вул. Лермонтова, буд. 7; ) до Фізичної особи - підприємця Рєзніка Миколи Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення 150583,00 грн - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.07.2020.

Суддя Н.М. Кухар