ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р. Справа№ 906/1105/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

представників сторін:

позивача: Ляхов О.В. (в режимі відеоконференції);

відповідача-1: не з`явились;

відповідача-2: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 (повний текст складено 20.01.2020)

у справі № 906/1105/19 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "-Метелик-",

2. ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у розмірі 29.440,81 грн,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариства Комерційний Банк "Приватбанк" (з урахуванням заяви від 08.01.2020 про зміну предмету позову) звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Метелик-" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором б/н від 22.08.2016 у розмірі 474.267,16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №906/1105/19 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ТОВ "-Метелик-" на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 474.267,16 грн та судовий збір у розмірі 7.114,01 грн. У задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що спірна заборгованість у задоволеному судом розмірі підтверджується матеріалами справи, а доказів її сплати відповідач-1 не надав. Відмовляючи у задоволенні позову до відповідача-1, суд виходив з того, що матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідач-2 поручився за зобов`язанням відповідача-1, яке є предметом саме даного спору.

Не погоджуючись з рішенням, АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову до відповідача-2 та прийняти нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020 справа передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Євсікова О.О., суддів Попікової О.В., Ходаківської І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі № 906/1105/19, розгляд справи призначено на 01.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" не відбудеться 01.04.2020, розгляд справи призначено на 23.04.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" не відбудеться 23.04.2020; розгляд справи призначено на 06.05.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2020 задоволено заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 розгляд справи відкладено на 10.06.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 задоволено заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про участь у судовому засіданні 10.06.2020 у режимі відеоконференції, повідомлено учасників справи, проведення судового засідання в режимі відеоконференції, доручено Господарському суду Житомирської області.

Розгляд справи 10.06.2020 не відбувся, оскільки Господарський суд Житомирської області з технічних причин не зміг зі своєї сторони забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про що повідомив Північний апеляційний господарський суд засобами телефонного зв`язку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 призначено судове засідання на 08.07.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020 розгляд справи відкладено на 22.07.2020.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що з договору поруки не вбачається, яке саме основне зобов`язання забезпечене порукою. Апелянт зазначає, що у договорі поруки погоджений предмет основного зобов`язання, а саме: сума кредитного ліміту, розмір відсоткової ставки, комісії, що відповідає умовам угоди приєднання відповідача-1 до публічної оферти шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови) від 22.08.2016. Відтак, апелянт вважає, що наведені положення договору свідчать про те, що відповідач-2 поручився за зобов`язанням відповідача-1, яке є предметом саме даного спору. На підтвердження своєї позиції апелянт також посилається на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №923/760/18 та від 14.08.2019 у справі №910/12419/18, якими було залишено без змін рішення суддів нижчих інстанцій про задоволення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами приєднання до Умов як з боржника, так і з поручителя.

У судовому засіданні 22.07.2020 представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 22.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Івниця", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "-Метелик-", звернулось до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк", із Заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, складають Договір №б/н від 22.08.2016 (т. 1 а. с. 17-35).

На підставі Заяви відповідачу-1 відкрито поточний рахунок №7908.

Відповідно до Договору №б/н від 22.08.2016 відповідачу-1 був встановлений кредитний ліміт на поточному рахунку №7908 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.16 Умов при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронного цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Згідно з пунктом 3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Відповідно до пункту 3.2.1.1.8 Умов проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі).

Пункт 3.2.1.1.6 Умов визначає, що ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Відповідно до п. 3.2.1.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Відповідно до пункту 3.2.1.4.1.1 Умов за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця , якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетова сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок процентів проводиться за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно з пунктом 3.2.1.4.1.2 Умов за сумами кредиту, отриманими Клієнтом до 31.01.2015 включно і до моменту обнуління кредитного ліміту у випадку не обнуління дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню.

Пунктом 3.2.1.4.1.3 Умов передбачено, що за сумами кредиту, отриманими Клієнтом до 31.01.2015 включно і до моменту обнуління кредитного ліміту у разі непогашення кредиту продовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання Клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Під непогашенням кредиту мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4 Умов).

Відповідно до пункту 3.2.1.2.3.4 Умов Банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - зажадати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення.

25.08.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) був укладений Договір поруки №PorukaLimit, предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Івниця" зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.11 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг (Угода-1) та до розділу 3.2.2 "Кредит за послугою "Гарантований платіж" Умов та правил надання банківських послуг (Угода-2). (т. 1 а.с. 42-45).

Відповідно до п. 1.2 Договору Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов`язків за Угодою-1 та Угодою-2 в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У випадку невиконання Боржником зобов`язань за Угодою-1/або Угодою-2 Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п. 1.5 Договору).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що він свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу-1 кредитний ліміт. Проте у зв`язку з непогашенням кредиту у відповідача-1 перед Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" виникла заборгованість за кредитом в розмірі 474.267,16 грн. Таким чином позивач просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "-Метелик-" та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 474.267,16 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача-1 перед позивачем утворилась заборгованість з повернення кредитних коштів за Договором №б/н від 22.08.2016 в розмірі 474.267,16 грн., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості станом на 24.09.2019 та випискою з рахунку відповідача-1, наданими позивачем (т. 1 а. с. 37-41).

При цьому у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "-Метелик-" Акціонерному товариству Комерційний Банк "Приватбанк" заборгованості за Договором №б/н від 22.08.2016 в розмірі 474.267,16 грн.

Водночас щодо вимог позивача до відповідача-2 про солідарне стягнення заборгованості колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести, зокрема, визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31.07.2019 у справі №922/2913/18.

Судом встановлено, що предмет Договору поруки №PorukaLimit від 25.08.2016 визначено як надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання відповідачем-1 зобов`язань за угодами приєднання до розділу 3.11 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг (Угода-1) та до розділу 3.2.2. "Кредит за послугою "Гарантований платіж" Умов та правил надання банківських послуг (Угода-2).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що з системного аналізу всіх умов вказаного Договору поруки не вбачається, яке ж саме основне зобов`язання забезпечене порукою.

Апеляційний суд враховує доводи апелянта про те, що у договорі поруки зазначені сума кредитного ліміту, розмір відсоткової ставки та комісії, що відповідає умовам угоди приєднання відповідача-1 до публічної оферти шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови) від 22.08.2016.

Однак з наданого договору поруки неможливо встановити ані правочин, котрий як основне зобов`язання забезпечений порукою, ані поточний рахунок, на який надається послуга кредитного ліміту. Лише визначено особу, первинні зобов`язання якої забезпечені порукою.

Так, якщо договір поруки має дві ідентифікуючі ознаки - номер (№PorukaLimit) та дату (25.08.2016), то основне зобов`язання ідентифікується лише датою, що також зводить нанівець можливість достовірно і беззаперечно підтвердити, що вказаний договір поруки забезпечує виконання саме того основного зобов`язання ТОВ "-Метелик-", яке є предметом даного спору.

Як зазначав представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду 22.07.2020, Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua і разом із Заявою про приєднання складають Договір №б/н від 22.08.2016, унеможливлюють укладення інших подібних кредитних угод. Разом з тим представник позивача не зміг назвати, які саме розділи чи пункти Умов та правил надання банківських послуг або норми чинного законодавства встановлюють такі обмеження. Водночас колегія суддів відзначає, що відповідач-1 як суб`єкт господарювання цілком вправі і може, наприклад, реалізовувати різні господарські проекти і фінансувати їх за рахунок цільового використання коштів, отриманих за різними кредитними договорами, укладеними з відповідною конкретною метою.

Колегія суддів також враховує посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №923/760/18 та від 14.08.2019 у справі №910/12419/18, однак відзначає у межах даних справ не ставилось під сумнів забезпечення договором поруки конкретного зобов`язання за договором банківського обслуговування шляхом приєднання до Умов.

Водночас у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №922/2913/18 вимоги касаційної скарги були обґрунтовані саме тим, що суди попередніх інстанцій поставили під сумнів забезпечення договором поруки №POR990 від 22.02.2016 виконання відповідачем-1 зобов`язань саме за договором банківського обслуговування б/н від 18.02.2016.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не погоджується з твердженнями скаржника про те, що Договір поруки №PorukaLimit від 25.08.2016 укладений саме в забезпечення виконання зобов`язань за Договором №б/н від 22.08.2016, як такими, що жодним чином не узгоджені сторонами Договору поруки та матеріалами справи не підтверджені, а відтак суд позбавлений можливості встановити, які саме первинні зобов`язання забезпечені порукою.

Колегія суддів також відзначає, що оскільки аналіз змісту договору поруки не дозволяє встановити дійсний зміст основного зобов`язання, забезпеченого порукою, то у даній справі дійсно, як обґрунтовано зазначив місцевий суд, підлягає застосуванню тлумачення "contra proferentem" (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц та у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №910/3570/18.

Отже, із застосуванням даного принципу тлумачення умов договору, ризик настання негативних наслідків покладається на сторону договору, яка передбачила таку умову договору, що не конкретизувала включення до предмета поруки чітко визначеної умови (ідентифікуючих ознак) щодо основного зобов`язання, забезпеченого порукою.

За таких обставин, вади укладеного між позивачем та відповідачем-2 Договору поруки №PorukaLimit від 25.08.2016 у сукупності з відсутністю в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт надання згоди відповідачем-2 на забезпечення виконання саме зобов`язань за Договором №б/н від 22.08.2016, спростовують твердження позивача щодо наявності солідарного обов`язку відповідачів щодо сплати заборгованості за кредитом у розмірі 474.267,16 грн.

Враховуючи об`єктивну неможливість ідентифікувати, які саме зобов`язання та за яким первинним кредитним правочином забезпечені порукою, місцевий суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача до відповідача-2 - ОСОБА_1 не підлягають задоволенню та в цій частині позову щодо солідарного стягнення слід відмовити, оскільки вимога не доведена належними та допустимими доказами.

За таких підстав заборгованість за кредитом у розмірі 474.267,16 грн підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" з Товариства з обмеженою відповідальністю "-Метелик-".

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №906/1105/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №906/1105/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №906/1105/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 23.07.2020.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

В.А. Корсак