ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" липня 2020 р. Справа № 924/72/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Яроцького А.М., при секретарі судового засіданні Адамчук І.П., розглянувши матеріали справи

за позовом акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця"

до фізичної особи - підприємця Ополонець Олени Мар`янівни

про стягнення 271 909,64 грн., з яких 76 326,32 грн. основний борг, 181 045,77 грн. неустойка у розмірі подвійної орендної плати, 13 132,31 грн. пеня, 1405,24 грн. 3% річних

про зобов`язання повернути майно

Представники сторін:

від позивача: Мерженко Т.П.;

від відповідача: Ополонець І.В.

Рішення приймається 29.07.2020р., оскільки у судовому засіданні 14.07.2020р. оголошено перерву по справі. Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

31.01.2020р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" до фізичної особи - підприємця Ополонець Олени Мар`янівни про стягнення 271 909,64 грн., з яких 76 326,32 грн. основний борг, 181 045,77 грн. неустойка у розмірі подвійної орендної плати, 13 132,31 грн. пеня, 1405,24 грн. 3% річних, заявлених на підставі договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №924 від 06.08.2009р. та про зобов`язання фізичної особи - підприємця ФОП Ополонець Олена Мар`янівна повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" протягом 3-х календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення, частину приміщення залізничного вокзалу площею 38,6 кв.м. та частину виробничої території площею 45,0 кв.м. розміщене за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Привокзальна, 18а шляхом складення акту приймання - передачі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2020 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яроцькому А.М.

Ухвалою суду від 04.02.2020р. позовну заяву залишено без руху надавши заявнику строк у 7 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків виявлених у позовній заяві з доданими документами.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою суду від 24.02.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі для її розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.03.2020р.

Ухвалою суду від 24.03.2020р. підготовче засідання у справі №924/72/20 відкладено на 16.04.2020 р.

Ухвалою суду від 16.04.2020р. строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 12.05.2020 р.

Ухвалою суду від 12.05.2020р. підготовче засідання відкладено на 25.05.2020 р.

Ухвалою суду від 25.05.2020р. закрито підготовче провадження, справу №924/72/20 призначено до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 02.07.2020 р.

Судом у засіданні 02.07.2020р. судове засідання у справі №924/72/20 відкладено на 14.07.2020 р.

У судовому засіданні 14.07.2020р. оголошено перерву до 29.07.2020 р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 271 909,64 грн., з яких 76 326,32 грн. основний борг, 181 045,77 грн. неустойка у розмірі подвійної орендної плати, 13 132,31 грн. пеня, 1405,24 грн. 3% річних та про зобов`язання фізичної особи - підприємця ФОП Ополонець Олена Мар`янівна повернути майно, розміщене за адресою: АДРЕСА_1 а шляхом складення акту приймання - передачі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №924 від 06.08.2009р., в який в подальшому вносились зміни згідно додаткових договорів від 19.08.2015р., від 09.03.2016р., від 21.09.2016р., від 25.11.2016р., від 15.12.2017р., від 09.01.2018р., від 25.04.2018р. ФОП Ополонець О.М. отримала у строкове платне користування державне індивідуально визначене майно - частину будівлі залізничного вокзалу, розташованого за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Привокзальна, 18а, яке знаходиться на балансі Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №2 Південно-Західної залізниці. В подальшому, на підставі постанови КМУ від 25.06.2014р. №200 у зв`язку з реорганізацією шляхом злиття утворено ПАТ "Українська залізниця", яка є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Внаслідок проведеної інвентаризації майна 31.07.2014р. встановлено, що надане в оренду відповідачу майно входить до статутного капітулу ПАТ "Укрзалізниця" та відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомості, який є предметом договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №924 від 06 серпня 2009 року, зареєстровано за державою Україна в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на праві повного господарського відання Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", правонаступником якого є АТ "Українська залізниця". Вищезазначена будівля обліковується на балансі виробничого структурного підрозділу "Київське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" акціонерного товариства "Укрзалізниця", що підтверджується довідкою про балансову належність від 08.01.2019 р. Позивач, стверджує, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань в частині проведення розрахунків за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, в результаті чого утворилась заборгованість з орендної плати за період з квітня 2019 р. по жовтень 2019 р. в розмірі 76 326,32 грн., у зв`язку з простроченням якої нараховано до стягнення пеню та 3% річних. Позивач зазначає, що спірний договір припинив дію 30.06.2018р. та на підставі п.п. 5.10, 10.8, 10.9 у відповідача виник обов`язок протягом трьох днів повернути майно балансоутримувачу шляхом складання акту приймання-передавання, однак зазначених дій орендарем не вчинено, внаслідок чого позивач на підставі п. 10.10 договору та ст. 785 ЦК України нарахував неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування майном в сумі 181 045,77 грн. за період з 31.07.2018р. по 31.10.2019р.

16.03.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про часткове визнання позову в частині стягнення орендної плати в сумі 76326,32 грн., 1405,24 грн. 3% річних і частково пені. Посилаючись на ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна" відповідач стверджує, що жодного разу не пропонував позивачу встановлення строку оренди менше 5 років, а тому встановлення у додаткових договорах строку оренди 3-4 місяці суперечить чинному законодавству. ФОП Ополонець О.М. наголошує, що після закінчення дії договору позивач продовжив виставляти рахунки та заперечень щодо поновлення дії договору не пред`являв, а відповідач в свою чергу продовжив користуватись орендованим майном та сплачувати орендну плату. Для продовження дії договору, на думку відповідача, не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього. З огляду на викладене, договір оренди є пролонгованим, а вимоги про сплату неустойки у розмірі подвійної плати та зобов`язання повернути майно балансоутримувачу є безпідставними та незаконними. Стосовно несплати відповідачем орендної плати за період з квітня по жовтень 2019 року, ФОП Ополонець О.М. пояснює відсутністю інформації щодо діючих розрахункових рахунків позивача, оскільки останні неодноразово змінювались і позивач відмовлявся надавати розрахункові рахунки відповідачу та припинив виставляти рахунки на сплату орендної плати), внаслідок чого була відсутня можливість встановити, на які рахунки сплачувати орендні платежі. Відповідач звертає увагу суду на тому, що пеню обраховано одразу на всю суму боргу з орендної плати без урахування щомісячного наростання останньої протягом квітня-жовтня 2019 року. Відповідач просить суд врахувати здійснення ним підприємницької діяльності в орендованих приміщеннях з 2000 року і добросовісне виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів, з огляду на що просить відмовити у задоволенні вимоги про звільнення орендованого приміщення.

У судовому засіданні 14.07.2020р. відповідач визнав факт отримання від позивача заяви від 04.05.2018р., у якій повідомлено про закінчення строку дії договору оренди 30.06.2018р. та на наступний період договір продовжуватись не буде, з огляду на що майно належить повернути балансоутримувачу.

Представник позивача в судовому засіданні 29.07.2020р. позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні 29.07.2020р. проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, в свою чергу звернув увагу, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем заяви від 04.05.2018р., проте з огляду на визнання факту отримання зазначеної заяви представником та відсутність посилань відповідача на зазначені обставини у відзиві на позовну заяву в силу ст. 75 та ч. 4 ст. 165 ГПК України зазначені пояснення судом до уваги не беруться.

Обставини, які є предметом доказування у справі, та докази, якими сторони підтверджують або спростовують їх наявність.

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2009р. право власності на об`єкт нерухомості - майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Славута, вул. Привокзальна, буд. 18а належить Державі Україні в особі Міністерства транспорту та зв`язку України на праві повного господарського відання Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця".

За змістом довідки про балансову належність будівель і споруд Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" від 08.11.2019р. №7/3194 на балансі ВСП Київського територіального управління філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" обліковуються адміністративна будівля залізничного вокзалу, яка розташована за адресою: ст. Славута вул. Привокзальна, 18/а. Інвентарний номер будівлі вокзалу ст. Славута - 437, будівля 1984 року побудови. Первісна вартість 2251097,00 грн., залишкова вартість 1899833,65 грн. Вартість дана станом на 01.11.2019 року. Загальна площа приміщення на 712,7 м2.

До матеріалів справи додано Зведений перелік майна Державне територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" складений на підставі результатів інвентаризації майна станом на 31 липня 2014р. та затверджений Міністром інфраструктури України А.М. Пивоварським.

Наказом "Про деякі питання діяльності АТ "Укрзалізниця" №329 від 21.05.2019р. введено в дію Положення про філію "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця".

У п. 7.2 Положення про філію передбачено, що філія не є власником майна. Майно, яким наділена Філія, належить Товариству на праві власності або закріплене за Товариством на праві господарського відання.

06 серпня 2009 року між Регіональним відділенням фонду державного майна України в Хмельницькій області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ополонець Оленою Мар`янівною (орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 924, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину приміщення в будівлі залізничного вокзалу площею 55,0 кв.м. та частину виробничої території площею 45,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Славута, вул. Привокзальна, 18а, що перебуває на балансі Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №2 (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 31 січня 2009 року і становить 74447,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.2 договору).

У п.п. 2.1, 2.2 договору сторони погодили, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту прийому-передачі вказаного майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

За змістом п.п. 3.1-3.3 договору орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - травень 2009 року - 1000,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У п. 3.6 договору узгоджено, що орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж: 70% до державного бюджету; 30% Козятинському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінню № 2.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 3.7 договору).

За змістом п. 3.10 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Пунктом 10.1 договору оренди визначено, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 6 серпня 2009 р. до 5 липня 2012 р. включно.

Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємною згодою сторін (п. 10.3 договору).

За змістом п. 10.4 договору продовження дії договору на новий строк здійснюється відповідно до вимог чинного, законодавства на момент його закінчення за умови належного виконання орендарем всіх обов`язків за договором оренди та відсутності письмового повідомлення органу уповноваженого управляти майном, за три місяці до закінчення дії договору, орендаря та орендодавця, що майно необхідне йому для власних потреб. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору. Про свій намір скористатися таким правом, орендар повинен повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору. Рішення щодо продовження договору приймається орендодавцем протягом одного місяця після закінчення строку чинності (зі змінами внесеними додатковим договором від 26.06.2015р.).

Чинність цього договору припиняється, в тому числі внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6 договору)

Відповідно до п. 10.9 цього договору, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Обов`язок щодо складання акту прийому-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

У п. 10.10 зазначено, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 924 від 06.08.2009р. підписано сторонами.

Згідно акту приймання-передавання індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 06.08.2009р. нерухоме майно за вищевказаним договором №924 від 06.08.2009р. передано ФОП Ополонець О.М.

В подальшому сторонами укладались до договору №924 від 06.08.2009р. додаткові договори, у яких погоджено внесення змін та нових редакцій пунктів відповідного договору, зокрема:

- внесено зміни до п. 10.1 в частині продовження дії договору загалом до 31.12.2015р. (додатковий договір від 26.06.2015р.)

- викладено п.1.1 у новій редакції: "1.1.Орендодавець передає, а Орендар, приймає у строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно - частину приміщення залізничного вокзалу площею 38,6 кв.м. та частину виробничої території площею 45,0 кв.м. (далі-Майно), розміщене за адресою: вул. Привокзальна 18 а, м. Славута, Хмельницька обл., 30000, що перебуває на балансі Відокремленого підрозділу - Козятинське будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 2, ідентифікаційний код 33239976 (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2012 і становить за незалежною оцінкою 77698,99 грн. (сімдесят сім тисяч шістсот дев`яносто вісім грн. 99 коп.) та 43732,00 (сорок три тисячі сімсот тридцять дві грн. 00 коп.) відповідно." та внесенням змін до розміру орендної плати (додатковий договір від 19.08.2015р.)

У зв`язку з утворенням публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорт загального користування" від 23.02.2012р. №4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014р. №200 та керуючись ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", 09.03.2016р. між ПАТ "Українська залізниця" (орендодавець), що є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту, та ФОП Ополонець Оленою Мар`янівною укладено додатковий договір до договору оренди від 06.08.2009р. №924, згідно з яким встановлено орендодавцем майна - ПАТ "Укрзалізниця" та балансоутримувача замінено з Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №2 (скорочено Козятинське БМЕУ-2) на Виробничий підрозділ Козятинське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та ВП Козятинське БМЕУ.

Пункти 3.1 та 3.6 розділу 3 "Орендна плата", п. 10.1 викладено в такій редакції:

"пункт 3.1 "Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 2763,86 грн. без ПДВ.

Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції за наступний місяць".

"п. 3.6. Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Виробничий підрозділ Козятинське будівельно-монтажне-експлуатаційне управління, не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним."

"10.1. Цей Договір діє з " 01" грудня 2015 року по "31" березня 2016 року включно".

У п. 6 додаткового договору визначено, що цей додатковий договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та у відносинах щодо терміну дії та розрахунків діє з 1 грудня 2015 року.

Сторонами підписано до вищевказаного додаткового договору акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 01.12.2015р.

Додатковими договорами від 21.09.2016р., від 25.11.2016р., від 15.12.2017р., від 09.01.2018р., від 25.04.2018р. сторонами узгоджено зміну розміру орендної плати та продовжено дію договору загалом до 30.06.2018р. без можливості подальшого продовження.

До матеріалів справи додано заяву позивача від 04.05.2018р. адресовану відповідачу, у якій повідомлено, що після закінчення строку дії договору оренди (30.06.2018р.) на наступний період договір продовжуватись не буде та майно необхідно повернути балансоутримувачу шляхом підписання акту приймання-передачі орендованого майна, сплативши належні кошти від оренди. У графі "Ознайомлена ФОП Ополонець О.М." підпис і дата відсутні, при цьому відповідач підтвердив факт отримання заяви.

За змістом наданого позивачем розрахунку орендної плати станом на 31.10.2019р. за період з 31.01.2018р. по 31.10.2019р. нараховано 129 799,56 грн. орендної плати та 181 045,77 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 31.07.2018р. по 31.10.2019р.

Як стверджує позивач, відповідачем неналежним чином виконано обов`язок щодо своєчасної та повної сплати орендної плати оскільки погашено 57889,00 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору оренди від 06.08.2009р. №924 сплатив орендну плату частково та з простроченням платежів, позивач просить суд стягнути з відповідача окрім 76 326,32 грн. основного боргу, 13 132,31 грн. пені за період з 18.04.2019р. по 17.10.2019р., 1405,24 грн. 3% річних за період з 18.04.2019р. по 27.11.2019р., а також 181 045,77 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 31.07.2018р. по 31.10.2019р. Крім того, у зв`язку з невиконанням визначеного у договорі оренди обов`язку з повернення орендованого майна після закінчення дії договору по акту приймання-передачі, позивач просить суд зобов`язати відповідача протягом 3-х календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили повернути окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення, частину приміщення залізничного вокзалу площею 38,6 кв.м. та частину виробничої території площею 45,0 кв.м. розміщене за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Привокзальна, 18а шляхом складення акту приймання - передачі.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, що є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено особливості утворення Товариства, зокрема: Товариство (акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі) утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); Статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України. Засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Згідно ст.ст. 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015, ПАТ "Українська залізниця" є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №200 від 25.06.2014; воно є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 34 Статуту ПАТ "Українська залізниця", товариство використовує, утримує державне майно, закріплене за ним на праві господарського відання, та розпоряджається ним з урахуванням обмежень, встановлених законодавством. Майно, що є державною власністю і закріплене за товариством на праві господарського відання, включається до його активів.

Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №200 від 25.06.2014, статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього: майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" також закріплює, що Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, а також передбачає складання відповідного зведеного передавального акту на основі узагальнених даних передавальних актів, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту.

Відтак, приймаючи рішення про утворення ПАТ "Українська залізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава тим самим фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державою до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

При цьому, статус ПАТ "Українська залізниця" як правонаступника відповідних підприємств залізничного транспорту безпосередньо визначений Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та Статутом ПАТ "Українська залізниця", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, які не передбачають можливості запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва, відстрочення набуття права власності на об`єкти нерухомого майна тощо. Аналогічного висновку дійшла Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 21.02.2020р. у справі №918/792/18.

Формування статутного капіталу Товариства врегульовано ст. 4 цього Закону, яка передбачає внесення до статутного капіталу Товариства, зокрема, майна залізничного транспорту загального користування на підставі обліку його на балансах відповідних осіб без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Належність об`єкту нерухомості - майнового комплексу, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., м. Славута, вул. Привокзальна, буд. 18а на праві господарського відання ПАТ "Укрзалізниця" з передачею на баланс Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2009р. та довідкою про балансову належність будівель і споруд Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" від 08.11.2019р. №7/3194.

З вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що акціонерне товариство "Укрзалізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" є належним позивачем у справі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 06 серпня 2009 року між Регіональним відділенням фонду державного майна України в Хмельницькій області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ополонець Оленою Мар`янівною (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 924, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину приміщення в будівлі залізничного вокзалу площею 55,0 кв. м. та частину виробничої території площею 45,0 кв.м., розміщене за адресою: м. Славута, вул. Привокзальна, 18а, що перебуває на балансі Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №2.

В подальшому додатковим договором від 19.08.2015р. внесено зміни щодо розміру орендованих площ, зокрема передано в оренду відповідачу індивідуально визначене (нерухоме) майно - частину приміщення залізничного вокзалу площею 38,6 кв.м. та частину виробничої території площею 45,0 кв.м.

Додатковим договором від 09.03.2016р. змінено орендодавця майна на ПАТ "Українська залізниця" та балансоутримувачем визначено Виробничий підрозділ Козятинське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". При цьому, у додатковому договорі передбачено сплату орендної плати у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендодавця.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічна норма закріплена також у ч. 1 ст. 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

На орендаря відповідно до ч.3 ст.18, ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" покладено обов`язок вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі. Аналогічні приписи передбачено положеннями ст. 762 ЦК України та ст. 286 ГК України.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку, станом на 31.10.2019р., за відповідачем рахується несплачена заборгованість по орендній платі за користування майном за період з 31 січня 2018 року по 31 жовтня 2019 року з урахуванням коригування на індекс інфляції та часткової оплати на загальну суму 76326,32 грн.

У п. 3.10 договору оренди узгоджено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Додатковим договором від 25.04.2018р. сторонами узгоджено п. 10.1 викласти в новій редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року без подальшого продовження".

Чинність цього договору припиняється, в тому числі внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п. 10.6 договору).

Суд дійшов до висновку, що шляхом підписання додаткового договору від 25.04.2018р. відповідач був обізнаний про закінчення дії договору від 06.08.2009р. №924 30.06.2018р. без подальшого продовження. Окрім того, у відповідності до п. 10.4 договору докази повідомлення відповідачем позивача про намір скористатись правом на продовження договору та оформлення між сторонами відповідного додаткового договору у матеріалах справи відсутні.

Позивачем додано до матеріалів справи заяву від 04.05.2018р. адресовану відповідачу, у якій повідомлено, що після закінчення строку дії договору оренди (30.06.2018р.) на наступний період договір продовжуватись не буде та майно необхідно повернути балансоутримувачу шляхом підписання акту приймання-передачі орендованого майна, сплативши належні кошти від оренди. У судовому засіданні 14.07.2020р. та відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факт отримання вищевказаної заяви позивача.

В силу ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 ГПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

З огляду на викладене, посилання відповідача у судових дебатах на те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем заяви від 04.05.2018р. судом до уваги не беруться.

Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємною згодою сторін (п. 10.3 договору).

Пункт 10.3 договору стосується виключно питань зміни/розірвання останнього і жодним чином не стосується припинення дії договору у зв`язку із закінченням строку його дії, про що йдеться у даній справі.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

У п. 10.4 договору (зі змінами внесеними додатковим договором від 26.06.2015р.) передбачено, що продовження дії договору на новий строк здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства на момент його закінчення за умови належного виконання орендарем всіх обов`язків за договором оренди та відсутності письмового повідомлення органу уповноваженого управляти майном, за три місяці до закінчення дії договору, орендаря та орендодавця, що майно необхідне йому для власних потреб. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору. Про свій намір скористатися таким правом, орендар повинен повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору. Рішення щодо продовження договору приймається орендодавцем протягом одного місяця після закінчення строку чинності.

З огляду на закінчення 30.06.2018р. строку дії договору оренди від 06.08.09р. №924, обізнаність сторін про те, що чинність договору припинена, підстава для нарахування з 30.06.2018р. орендних платежів відсутня.

Здійснивши перерахунок нарахованої до стягнення орендної плати з 31.01.2018р. по 30.06.2018р, судом встановлено, що нарахована 43692,43 грн. орендна плата за вказаний період сплачена відповідачем у повному обсязі в сумі 57889,00 грн., у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення 76326,32 грн. боргу по орендній платі належить відмовити.

З огляду на прострочення відповідачем грошових зобов`язань по сплаті орендної плати, позивач просить стягнути на підставі п.п. 3.7, 10.10 договору 13 132,31 грн. пені за період з 18.04.2019р. по 17.10.2019р. та на підставі ст. 625 ЦК України 1405,24 грн. 3% річних за період з 18.04.2019р. по 27.11.2019р.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, судом враховуються положення ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З поданого позивачем розрахунку пені та 3% річних за заявлений період, судом встановлено, що оскільки станом на 18.04.2019р., з якого починається їх обрахунок, заборгованість з орендної плати була погашена в повному обсязі, підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені та 3% річних були відсутні, а тому у стягненні 13 132,31 грн. пені та 1405,24 грн. 3% річних належить відмовити.

Позивач просить стягнути нараховану на підставі ч. 2 ст. 785 ГПК України 181 045,77 грн. неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період з 31.07.2018р. по 31.10.2019р.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

За змістом ч. 2 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Окремо враховується, що у п. 10.10 договору оренди сторони узгодили, що у випадку якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Судом встановлено, що відповідач не виконав вчасно обов`язку щодо повернення балансоутримувачу майна після закінчення дії договору від 06.08.2009р. №924, та продовжує користуватись майном, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати від ФОП Ополонець О.М. сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Правовий аналіз ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України та ч. 2 ст. 785 ЦК України дає підстави для висновку про те, що пеня, передбачена ст. 230 ГК України та ст. 549 ЦК України, та неустойка, передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України, є різними правовими інститутами.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин за порушення наймачем обов`язку з повернення речі. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією у розумінні ст. 549 ЦК України та ст. 230 ГК України. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.04.2020р. у справі № 924/599/19.

При обрахунку заявленої до стягнення 181 045,77 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 31.07.2018р. по 31.10.2019р., судом встановлено, що нарахування здійснено в межах максимального розміру за заявлений період, та з урахуванням переплати за орендні платежі, вимога про стягнення 181 045,77 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати підлягає задоволенню частково на суму 166 849,20 грн. У стягненні 14196,57 грн. неустойки належить відмовити.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача протягом 3-х календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили повернути окреме індивідуально визначене нерухоме майно шляхом складення акту приймання - передачі судом враховується таке.

Заявлена позивачем у даній справі вимога про зобов`язання відповідача повернути окреме індивідуально визначене нерухоме майно шляхом складення акту приймання - передачі за своєю правовою природою є вимогою про повернення майна за договором оренди.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 цього Закону у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно з ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Строк дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №924 від 06.08.2009р. закінчив дію 31.06.2018р., при цьому, відповідачем не спростовано факт припинення договірних відносин між сторонами за вказаним договором оренди.

Судом встановлено відсутність будь-яких доказів внесення змін до договору оренди у порядку, передбаченому ст. 188 Господарського кодексу України, а також відсутність додаткової угоди, якою б було продовжено строк дії цього правочину.

Враховуючи викладене, виходячи з умов, передбачених у пунктах 3.10, 10.9 договору оренди, а також наведених вище норм права, суд дійшов до висновку про наявність у відповідача обов`язку повернути позивачеві об`єкт оренди за актом приймання-передачі починаючи з 01.07.2018р.

У п. 10.9 договору визначено обов`язок орендаря щодо складання акту прийому-передачі про повернення майна.

Докази належного виконання відповідачем вищевказаного зобов`язання матеріали справи не містять.

У відзиві відповідач підтвердив факт продовження користування орендованим майном після закінчення строку договору оренди №924 від 06.08.2009р.

З огляду на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо звільнення орендованого майна та повернення його позивачу шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі, суд дійшов до висновку про обґрунтованість та правомірність вимоги позивача в цій частині.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, позов належить задовольнити частково, позовні вимоги про стягнення з відповідача 166 849,20 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати підлягають задоволенню, а у стягненні 76 326,32 грн. основного боргу, 14196,57 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати, 13132,31 грн. пені та 1405,24 грн. 3% річних належить відмовити. Водночас, суд дійшов до висновку про задоволення позовної вимоги про зобов`язання фізичної особи - підприємця ФОП Ополонець Олена Мар`янівна повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" протягом 3-х календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення, частину приміщення залізничного вокзалу площею 38,6 кв.м. та частину виробничої території площею 45,0 кв.м. розміщене за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Привокзальна, 18а шляхом складення акту приймання - передачі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" до фізичної особи - підприємця Ополонець Олени Мар`янівни про стягнення 271 909,64 грн., з яких 76 326,32 грн. основний борг, 181 045,77 грн. неустойка у розмірі подвійної орендної плати, 13 132,31 грн. пеня, 1405,24 грн. 3% річних та про зобов`язання повернути майно задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Ополонець Олени Мар`янівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" (03035, м. Київ, Шевченківський район, вул. Льва Толстого, буд. 61, ) 166 849,20 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати, 4604,74 грн. судового збору.

У стягненні 76 326,32 грн. основного боргу, 14196,57 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати, 13132,31 грн. пені та 1405,24 грн. 3% річних відмовити.

Зобов`язати фізичну особу - підприємця ФОП Ополонець Олену Мар`янівну ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" АТ "Укрзалізниця" (03035, м. Київ, Шевченківський район, вул. Льва Толстого, буд. 61, ) протягом 3-х календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили окреме індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлові приміщення, частину приміщення залізничного вокзалу площею 38,6 кв.м та частину виробничої території площею 45,0 кв.м. розміщене за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Привокзальна, 18а шляхом складення акту приймання - передачі.

Після набрання рішенням законної сили, видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2020р.

Суддя А.М. Яроцький

Віддрук. 3 прим. (реком. з повідомл.):

1 - до справи;

2 - позивачу - 03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61;

3 - відповідачу - АДРЕСА_2.