ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2020м. ДніпроСправа № 904/863/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Симбірьової К.В.

за позовом Комунального підприємства "Новомосковськ водоканал", Дніпропетровська область, м. Новомосковськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Новомосковськ", Дніпропетровська область, м. Новомосковськ

про стягнення 215 093,36 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Новомосковськ водоканал" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Новомосковськ" про стягнення 191 780,69 грн. основного боргу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12 від 31.01.2012 в частині оплати наданих послуг.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання позивача та визначено строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження: 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

17.03.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково на суму 151 501,97 грн.

Ухвалою від 13.04.2020 перейдено від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/863/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.05.2020.

Ухвалою суду від 04.05.2020 відкладено підготовче засідання на 04.06.2020.

06.05.2020 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 208 066,08 грн. основного боргу.

Ухвалою суду від 12.05.2020 уточнену позовну заяву Комунального підприємства "Новомосковськ водоканал" вих. № 432 від 04.05.2020 залишено без розгляду.

28.05.2020 позивач подав до суду уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 04.06.2020 уточнену позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою від 04.06.2020 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 12.07.2020 включно та відкладено підготовче судове засідання на 07.07.2020.

30.06.2020 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 215 093,36 грн. основного боргу.

Ухвалою суду від 07.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 03.08.2020.

03.08.2020 позивач подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач 17.03.2020 подав до суду відзив, отже відповідач обізнаний про наявність даного судового провадження.

Суд зазначає, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України", рішенні від 26.04.2007 по справі "Олександр Шевченко проти України", рішенні від 14.10.2003 по справі "Трух проти України" (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_434);

За наведених обставин Суд доходить висновку, що вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, вчинення відповідних процесуальних дій та надання йому можливості взяти участь у судових засіданнях і викласти свої заперечення проти задоволення позову, натомість відповідач, незважаючи на обізнаність про відоме йому судове провадження у цій справі, не вживав заходів, щоб дізнатись про його стан, зокрема, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, та не скористався процесуальними правами навести свої доводи та міркування, заперечення проти заяв, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 ГПК України, зокрема, шляхом участі у судовому засіданні 03.08.2020.

Згідно з частиною першою статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях у справі «Пономарьов проти України» та у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», згідно з якою сторони в розумні «інтервали часу» мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2012 між Комунальним підприємством "Новомосковськ водоканал" (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Новомосковськ" (споживач) було укладено договір на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12 (далі - договір).

Підприємство бере на себе зобов`язання надавати споживачу послуги з водопостачання та водовідведення, а споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами відповідно до цього договору (п. 1.1. договору).

Підприємство бере на себе зобов`язання забезпечити споживача питною водою, яка відповідає чинному стандарту або дозволу Держстандарту України та Міністерства охорони здоров`я України на відхилення від стандарту в розмірі встановленого ліміту в обсязі 2159,64 куб.м/рік, 179,97 куб.м./міс (п. 2.1. договору).

Приймання стічних вод в розмірі встановленого ліміту в кількості - 2159,64куб.м/рік, 179,97куб.м./міс. Кількість стічних вод, що надходить у каналізацію, визначається за кількістю води, яка надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно показань водолічильника, а у разі його відсутності - за узгодженням з підприємством за діючими нормами водоспоживання або іншими засобами, передбаченими "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" (далі - правила) (п. 2.2. договору).

Розрахунки за воду, використану споживачем та стоки здійснюються згідно з "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" та чинного законодавства України по затвердженим тарифам. В разі зміни тарифів, діючих на момент складання договору, оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими цінами. Про всі зміни тарифів Підприємство повідомляє споживача через засоби масової інформації або письмово. Промислові, комунально - побутові підприємства та бюджетні заклади: підприємства, установи, організації: вода 8,883 грн. за 1 куб, м без урахування ПДВ; стоки 7,01 7 грн. за 1 куб. м без урахування ПДВ; населення: вода: 5,325 грн. за 1 куб, м без урахування ПДВ; стоки: 2,408 грн. за 1 куб м без урахування ПДВ (п. 2.3. договору).

Рахунок оплати надається споживачу: при наявності лічильника - по фактичним показникам лічильника на кінець звітного періоду; при тимчасовому виходу зі строю приладів обліку - із розрахунку за попередній місяць, при відсутності лічильника - на замовлений обсяг, встановлений цим договором за поточний місяць до 5 числа, або згідно норм споживання (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 2.5. договору розрахунковий період оплати послуг - один місяць. Споживач зобов`язується:

- кожного місяця надавати підтвердження обсягів фактичного споживання води та відведення стічних вод за формою звіту, самостійно отримувати у підприємства 5 робочого дня кожного місяця рахунок та акт реалізації послуг;

- проводити оплату за надані послуги шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства протягом 3-х днів з дня одержання рахунку. В разі наявності у споживача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення підприємство має право зараховувати всі платежі споживача у рахунок погашення більш ранньої заборгованості незалежно від призначення платежу. У випадку не оплати пред`явленого рахунку в 10-ти денний термін підприємство має право припинити подачу води та приймання стоків;

- до 15 числа місяця, слідуючого за розрахунковим, споживач повертає підприємству один примірник акту реалізації послуг. Цей примірник повинен бути підписаний уповноваженою особою споживача та скріплений печаткою. Якщо споживач має розбіжності, щодо наданих послуг, він зобов`язаний подати їх підприємству у письмовій формі протягом 5-ти днів з дня отримання і оплатити в порядку та строки визначені даним договором, той об`єм послуг до якого споживач не має заперечень. Розбіжності щодо наданих послуг вирішуються сторонами шляхом переговорів.

У разі неотримання або неповернення в строки та в порядку, визначеному даним договором, актів реалізації наданих послуг або ненадання заперечень до них засвідчує про визнання споживачем обсягів спожитих послуг та суму заборгованості, внаслідок чого в подальшому перерахунок їх не проводиться.

Споживач зобов`язаний повернути підприємству підписаний керівником та завірений печаткою акт реалізації послуг водопостачання та водовідведення за минулий місяць (п. 3.12. договору).

Для визначення обсягів фактичного споживання води та підведення стічних вод в систему міської каналізації споживач зобов`язаний проводити щомісячно зняття показників водолічильників і передавати їх по телефону 380-432, 1 числа розрахункового місяця (п. 2.7. договору).

Між споживачем та підприємством встановлюється наступна межа відповідальності за стан і експлуатацію водопровідних і каналізаційних мереж: Управління пр. Парковий 1 - ВК-1 на п/е водопроводі d=75мм на пл. Перемоги, КК-1 на канал.трубопр.d=400мм по вул. Комсомольській; гуртожиток вул. Сучкова 32 - ВК-1 на водопроводі d = 100мм по вул. Сучкова, КК-1 каналізаційна мережа по вул. Сучкова (місце підключення до мереж „Укрпошта"); гуртожиток вул. Космонавтів 24 - ВК-1 на водопроводі d = 76 мм та КК- 4 по вул. Космонавтів (п. 2.9. договору).

Споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використання питної води відповідно до рахунків підприємства (п. 3.4. договору).

Договір діє з моменту підписання до 31.12.2012. Керуючись ч. 3 ст. 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України, сторони домовилися, що умови даного договору розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 01.01.2012. Споживач зобов`язаний розглянути у 20-добовий строк, оформити та повернути його примірник підприємству (п. 5.1. договору).

Позивач подав до суду перший аркуш додаткової угоди від 31.07.2012 (а.с. 11), відповідно до якого сторони вирішили пункт 2.1 договору викласти у редакції:

"2.1. Підприємство бере на себе зобов`язання забезпечити споживача питною водою, яка відповідає чинному стандарту або дозволу Держстандарту України та Міністерства охорони здоров`я України на відхилення від стандарту в об`ємі розрахункових норм: на потреби підприємства : -262.8 куб.м/рік, де з них по 21.9куб.м/міс., на господарчо-побутові потреби населення: - гуртожиток вул. Космонавтів 24 - 990,0 куб.м/рік, де з них по 82,5куб.м/міс.; гуртожиток вул. Сучкова 32 - 2109,6 куб.м/рік, де з них по 175,8куб.м/міс; - надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій: житловий будинок вул. Дзержинського 8-406,4куб.м/травень-серпень, де з них по 101,6 куб.м/міс;";

п. 2.2 договору викласти у редакції: "2.2 Приймання стічних вод в розмірі об`ємів водокористування: на потреби підприємства : - 262.8 куб.м/рік, де з них по 21.9куб.м міс., на господарчо-побутові потреби населення: гуртожиток вул. Космонавтів 24 - 990,0 куб.м/рік, де з них по 82.5куб.м/міс: гуртожиток вул. Сучкова 32 -2109,6куб.м/рік, де з них по 175.8куб.м міс; надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків та при будинкових територій: житловий будинок вул. Дзержинського 8- 0,0к/б.м травень-серпень, де з них по 0.0куб.м/міс. Кількість стічних вод, що надходить у каналізацію, визначається за кількістю води, яка надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно показань водолічильника, а у разі його відсутності - за узгодженням з підприємством за діючими нормами водоспоживання або іншими засобами, передбаченими "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" (далі - Правила).";

п 2.4. договору викласти у редакції: "2.4 Рахунок оплати надається споживачу:

- при наявності лічильника - за фактичними показами лічильника на кінець звітного періоду;

- при тимчасовому виходу зі строю приладів обліку - із розрахунку за попередні 2 місяці;

- при відсутності лічильника - на замовлений обсяг, встановлений цим договором, або згідно норм споживання в останній день розрахункового місяця.";

перше речення та перший підпункт п.2.5. договору викласти в наступній редакції :

„2.5 Розрахунковий період оплати послуг - один календарний місяць. Споживач зобов`язується:

- кожного місяця надавати письмово підтвердження обсягів фактичного споживання води та відведення стічних вод за формою звіту самостійно отримувати у підприємства 1-3 робочого дня кожного місяця, який слідує за розрахунковим, рахунок та акт реалізації послуг, далі п. 2.5. читати за текстом.

Однак суд звертає увагу, що поданий аркуш додаткової угоди від 31.07.2012 (а.с. 11) не містить реквізитів та підписів сторін договору.

Позивач зазначає, що у період з січня 2018 року по квітень 2020 року надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за договором.

Відповідно до п. 2.5. договору розрахунковий період оплати послуг - один місяць.

Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за надані послуги в повному обсязі не розрахувався.

Позивач направив відповідачу претензію № 811 від 07.10.2019 (а.с. 14) про погашення заборгованості за договором (на суму 203 352,16 грн.).

Відповідно до відмітки, що міститься на першій сторінці претензії, відповідач отримав вказану претензію 08.10.1019 вх. № 306

Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на претензію не надав, але в жовтні перерахував на рахунок КП "Новомосковськ водоканал" - 35 000,00 грн., в листопаді 5 000,00 грн. в січні 2020р. 17 000,00 грн.

У зв`язку із чим, як стверджує позивач, станом на 02.04.2020 у відповідача виникла заборгованість в розмірі 215 093,36 грн.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1. договору, він діє з моменту підписання до 31.12.2012. Керуючись ч. 3 ст. 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України, сторони домовилися, що умови даного договору розповсюджуються на відносини сторін, які виникли з 01.01.2012. Споживач зобов`язаний розглянути у 20-добовий строк, оформити та повернути його примірник підприємству.

Позивач стверджує, що заборгованість за надані послуги за договором виникла за період з січня 2018 року по квітень 2020 року.

Умовами спірного договору не передбачено його автоматичної пролонгації.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України).

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України).

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України).

Договір (31.01.2012 між Комунальним підприємством "Новомосковськ водоканал" (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Новомосковськ" (споживач) на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12) укладено в письмовій формі за підписами обох сторін, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України зміни до цього договору, мають бути оформлені в письмовій формі, за підписами сторін.

Господарський суд зазначає, що доказів укладання між сторонами додаткової угоди до договору, якою б строк дії договір було продовжено, сторонами до суду не надано.

Таким чином, позивачем належними та достовірними доказами не доведено, що спірні послуги з водопостачання та водовідведення надавались відповідачу саме за договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12 від 31.01.2012.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми);дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. (ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи) (п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг (п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Господарський суд зазначає, що укладеним між Комунальним підприємством "Новомосковськ водоканал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Новомосковськ" договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12 від 31.01.2012 передбачено підписання сторонами актів реалізації наданих послуг за кожен місяць.

За своєю правовою природою Акти реалізації наданих послуг є первинними документами, оскільки підтверджують факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Таким чином, до оформлення актів реалізації наданих послуг застосовуються вимоги, встановлені діючим законодавством.

Господарський суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні жодні первинні документи, підписані сторонами та скріплені їх печатками, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо надання відповідачу послуг у спірний період саме за договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12 від 31.01.2012.

Відповідно до п. 2.5. договору розрахунковий період оплати послуг - один місяць. Споживач зобов`язується:

- кожного місяця надавати письмово підтвердження обсягів фактичного споживання води та відведення стічних вод за формою звіту самостійно отримувати у підприємства 1-3 робочого дня кожного місяця, який слідує за розрахунковим, рахунок та акт реалізації послуг.

- проводити оплату за надані послуги шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства протягом 3-х днів з дня одержання рахунку. В разі наявності у споживача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення підприємство має право зараховувати всі платежі споживача у рахунок погашення більш ранньої заборгованості незалежно від призначення платежу. У випадку не оплати пред`явленого рахунку в 10-ти денний термін підприємство має право припинити подачу води та приймання стоків;

- до 15 числа місяця, слідуючого за розрахунковим споживач повертає підприємству один примірник акту реалізації послуг. Цей примірник повинен бути підписаний уповноваженою особою споживача та скріплений печаткою. Якщо споживач має розбіжності, щодо наданих послуг, він зобов`язаний подати їх підприємству у письмовій формі протягом 5-ти днів з дня отримання і оплатити в порядку та строки визначені даним договором, той об`єм послуг до якого споживач не має заперечень. Розбіжності, щодо наданих послуг вирішуються сторонами шляхом переговорів.

У разі неотримання, або неповернення в строки та в порядку, визначеному даним договором актів реалізації наданих послуг або ненадання заперечень до них засвідчує про визнання споживачем обсягів спожитих послуг та суму заборгованості, внаслідок чого, в подальшому перерахунок їх не проводиться.

В матеріалах справи відсутні жодні докази, які підтверджують обсяги наданих у кожному місяці послуг, що унеможливлює здійснення перевірки правильності розрахунку основної заборгованості. Позивачем також не надано жодних актів реалізації послуг та рахунків, складених за спірні періоди.

Також господарський суд зазначає, що позивач надав до суду акт звіряння взаєморозрахунків № 919 від 05.12.2019 за період з 01.01.2019 по 30.11.2019 (а.с. 12), відповідально до якого за даними обліку відповідача, його заборгованість перед позивачем станом на 30.11.2019 становить 142 222,88 грн., за даними обліку позивача, заборгованість відповідача станом на 30.11.2019 становить 182 503,60 грн.

Із вказаного акту не зрозуміло яку заборгованість сторони засвідчили станом на 30.11.2019. Також у вказаному акті не зазначено за яким саме договором проводилась звірка взаєморозрахунків.

До того ж, акт звіряння взаєморозрахунків № 919 від 05.12.2019 складений за період з 01.01.2019 по 30.11.2019, в той час коли заборгованість, за твердженням позивача, у відповідача виникла за період з січня 2018 року по квітень 2020 року (а.с.82).

Враховуючи викладене акт звіряння взаєморозрахунків № 919 від 05.12.2019 не є належним та достовірним доказом, який підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12 від 31.01.2012 за спірний період.

З огляду на викладене, позивачем належними та достовірними доказами не доведено порушення його прав та законних інтересів за спірним договором.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України).

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що при розгляді даної категорії спорів необхідно враховувати загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, оскільки за результатами розгляду спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, яка відображена у постанові від 03.09.2019 у справі № 917/1258/18.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України своїм рішенням від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У рішенні Конституційного Суду України дано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно стягнення заборгованості з відповідача за спірним договором) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/15567/17.

Отже, саме на Комунальне підприємство "Новомосковськ водоканал", як позивача, покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, всупереч наведеному позивач не довів перед судом, яким чином було порушено зі сторони відповідача права позивача за договором на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 919/53/12 від 31.01.2012 у період з січня 2018 року по квітень 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів, які свідчать про порушення його прав чи законних інтересів, господарський суд вважає позовні вимоги Комунального підприємства "Новомосковськ водоканал" про стягнення з відповідача 215 093,36 грн. основної заборгованості недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 03.08.2020

Суддя І.В. Мілєва