ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2020 р. Справа№ 910/17845/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з`явились

від відповідача: Лопатнікова А.В.- адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-11»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 09.06.2020, повний текст якого складений 11.06.2020

у справі № 910/17845/19 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-11»

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання пункту договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним пункту 8.2 укладеного між позивачем та відповідачем договору фінансового лізингу № 4С16083ЛИ від 16.09.2020 як такого, в якому містяться умови, які регулюють дострокове розірвання договору в односторонньому порядку лише в інтересах та за ініціативи відповідача, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2020, повний текст якого складено 11.06.2020, у справі № 910/17845/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зміст п. 8.2 спірного договору повністю відповідає положенням чинного на момент укладення договору законодавства, що укладання сторонами договору свідчить про те, що вони дійшли згоди щодо всіх його умов, у тому числі і щодо порядку розірвання в односторонньому порядку договору за ініціативою банку, що не суперечить ст.ст. 7, 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» та відповідає положенням ст.ст. 6, 627, 782 ЦК України.

Щодо заявленого відповідачем клопотання у відзиві на позовну заяву про застосування до даних правовідносин загального строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові, суд першої інстанції зазначив, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, а відтак, перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, і у разі, коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Не погоджуючись з рішенням, 06.07.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сатурн-11» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 910/17845/19 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі позивач послався на те, що оспорюване рішення суду першої інстанції суперечить нормам матеріального права та підлягає скасуванню.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт постався на ті ж самі обставини, що й при зверненні до суду з позовом, скопіювавши текст позовної заяви.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2020 справа № 910/17845/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.М.

Ухвалою колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.М. від 16.07.2020:

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-11» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 910/17845/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 30.07.2020;

- учасникам процесу роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- призначено справу № 910/17845/19 до розгляду на 03.08.2020 о 15:00;

- учасників судового процесу попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

31.07.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач, з посиланням на те, що апелянтом не було наведено жодного обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції та мотивів суперечливості рішення нормам матеріального права, що зміст п. 8.2 договору фінансового лізингу № 4С16083ЛИ від 16.09.2020 повністю відповідає положенням чинного на момент його укладення законодавства, що укладення позивачем договору фінансового лізингу № 4С16083ЛИ від 16.09.2020 з передбаченими у ньому умовами, у тому числі тими, що вважаються позивачем несправедливими і незаконними (п. 8.2 договору), було правом позивача (елементом його договірної свободи), а тому, відсутні підстави для визнання зазначених умов недійсними, просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції - без змін.

Розпорядженням № 09.1-08/2156/20 від 31.07.2019, у зв`язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці з 03.08.2020, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/17845/19.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2020 справа № 910/17845/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою від 03.08.2020 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Дідиченко М.А., Кропивна Л.В. апеляційну скаргу скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-11» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 910/17845/19 прийнято до свого провадження.

03.08.2020 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява, в якій позивач, з посланням на те, що:

- встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2» карантин, на даний час триває;

- Рада суддів України звернулась до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін, а також просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання;

- станом на 03.08.2020 на адресу позивача не надійшов відзив на апеляційну скаргу;

- позивач обов`язково бажає взяти участь у апеляційному розгляді справи та скористатися своїм правом на правничу допомогу;

- для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства та надання можливості апелянту ознайомитись із відзивом на касаційну скаргу та висловити свою правову позицію, щодо аргументів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та у зв`язку із продовженням карантину,

просить відкласти розгляд справи на інший день та не слухати справу без участі представника позивача.

Щодо заяви позивача про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає таке.

Частиною 11 ст. 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Щодо посилань апелянта на неможливість взяти участь в судовому засіданні через те, що на даний час постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2» встановлено карантин, а Рада суддів України звернулась до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін, - колегія суддів зазначає про те, що обмеження з зв`язку з карантином, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», не обмежують проведення судових засідань та участь у них представників учасників судового процесу, а відтак, позивач не був позбавлений права направити для участі в судове засідання свого представника.

Щодо посилань апелянта на те, що станом на 03.08.2020 на його адресу не надійшов відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає, що до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем додано докази направлення його позивачу, а саме накладну Експрес-доставки Меркурій № R1474439, з якої слідує, що поштове відправлення було прийнято до пересилання 30.07.2020, а з відомостей, які містяться на сайті вказаного перевізника (http://www.mercury-express.com.ua/index.php?option=com_content&view=article&id=41&Itemid=18&lang=ru) - що вказане відправлення прибуло до м. Львова та 31.07.2020 вручено представнику позивача Колодій Л.З. (вказана особа є керівником позивача - примітка суду).

Крім того, неотримання відзиву на апеляційну скаргу не може бути визнано поважною причиною неявки представника в судове засідання.

При цьому позивач не був позбавлений права ознайомитись із відзивом на апеляційну скаргу в суді, подавши відповідне клопотання.

Отже, підстави для задоволення поданої позивачем заяви відсутні.

До того ж, участь представників в судовому засіданні не визнана обов`язковою, а власну правову позицію позивач виклав у апеляційній скарзі.

Станом на 03.08.2020 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач представників в судове засідання не направив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

16.09.2016 позивач як лізингоодержувач та відповідач як банк уклали договір фінансового лізингу № 4С16083ЛИ (далі Договір) (а.с. 5-10), за яким відповідач прийняв на себе зобов`язання передати позивачу нерухоме майно, яке зазначено у Додатку № 1 до Договору (далі Майно), а позивач - прийняти Майно від відповідача в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені Договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У Додатку № 1 до Договору сторони погодили перелік Майна, яке є предметом Договору, а у Додатку № 2 до Договору визначили графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості майна).

Сторонами підписано Додаток № 3 до Договору (Акт № 1 прийому-передачі майна) (а.с. 14), яким встановлено, що відповідач передав позивачу відповідно до Договору в платне володіння та користування предмет лізингу.

У подальшому сторони вносили зміни до Договору шляхом укладення відповідної додаткової угоди в частині розміру відсоткової винагороди за користування Майном (а.с. 19).

У п. 5.1.8 Договору сторони погодили, що відповідач має право відмовитися від Договору і вимагати повернення Майна, якщо позивач не сплачує лізингові платежі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови відповідача від Договору, договір є розірваним з дати, зазначеної відповідачем у повідомленні про відмову від договору.

Згідно з п. 8.1 Договору цей Договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою позивача, після письмового повідомлення про це відповідача за 3 дні за наявності погодженої відповідачем пропозиції, щодо нового лізингоодержувача.

Відповідно до п. 8.2 Договору цей Договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою відповідача шляхом письмового повідомлення про це позивача за 3 (три) дні, у наступних випадках:

- у випадку невиконання позивачем зобов`язань з належного/цільового використання майна, збереження Майна. Не отримання згоди відповідача у встановлених випадках (п. 8.2.1);

- у випадку одержання ухвали про порушення справи про банкрутство, постанови про накладення арешту на майно, вироку суду про конфіскацію майна позивача (п. 8.2.2.);

- у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу позивачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 (тридцять) днів. Порушення строків сплати винагороди за Договором (п. 8.2.3);

- у випадку, якщо Майно знищене, пошкоджене та не може бути відновлене (у повідомленні відповідач зазначає суму збитків та санкцій) (п. 8.2.4.).

У п. 8.4. Договору сторони погодили, що у повідомленні про розірвання сторони зазначають причину дострокового розірвання Договору. При цьому для розірвання Договору, договорів про внесення змін сторони не укладають.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про те, що зміст п. 8.2 Договору суперечить нормам чинного законодавства України, що є підставою для визнання його недійсним.

Так, позивач вважає, що умови пункту 8.2 Договору щодо підстав та порядку розірвання Договору в односторонньому порядку за ініціативою відповідача (лізингодавця) лише шляхом письмового повідомлення, суперечать ч. 1 ст. 782 ЦК України та значно погіршують становище позивача, і порушують право позивача на предмет лізингу, та принципи цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 ЦК України.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно зв статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Статтею 782 ЦК України встановлено що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначає Закон України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

У ч. 2 та 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, ст. 782 ЦК України, ч. 2 ст. 7 та ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено право лізингодавця на односторонню відмову від договору у випадку несплати лізингоодержувачем платежів, при цьому ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» також встановлено право лізингодавця у безспірному порядку вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

За таких обставин, зміст п. 8.2 Договору повністю відповідає положенням чинного на момент укладання Договору законодавству.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що п. 8.2 Договору не суперечить положенням ст. 203 ЦК України, іншим вимогам чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності встановлених цивільним законодавством умов для визнання пункту 8.2 укладеного між позивачем та відповідачем договору фінансового лізингу № 4С16083ЛИ від 16.09.2020 недійсними з підстав, зазначених ним у позовній заяві, а відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позову.

Щодо посилань відповідача на пропуск строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом, то, як вірно встановлено судом першої інстанції, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що у задоволенні вимог позивача про визнання пункту 8.2 укладеного між позивачем та відповідачем договору фінансового лізингу № 4С16083ЛИ від 16.09.2020 недійсними з підстав, зазначених ним у позовній заяві, відмовляється з підстав їх необґрунтованості, наслідки спливу позовної давності до вказаних вимог не застосовуються.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-11» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 910/17845/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатурн-11» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 910/17845/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2020 у справі № 910/17845/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/17845/19.

Повний текст постанови складено: 03.08.2020

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна