СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. Справа № 922/1026/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Новіков М.С.

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Харків-Капітал" (вх.№ 1598Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі № 922/1026/19, повний текст якої складено та підписано у приміщенні господарського суду Харківської області 09.06.2020 суддею Калантай М.В.

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до ТОВ "Харків-Капітал", м. Харків
про стягнення 1 549 603,26 грн.
ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у даній справі, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2019, задоволено позовні вимоги Харківської міської ради (далі за текстом - позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю "Харків-Капітал" (далі за текстом - відповідач); з відповідача на користь позивача стягнуто 1549603,26грн. заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, а також 23 244,05грн. судового збору.

28 квітня 2020 року від відповідача надійшла заява про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, в якій він просить скасувати рішення від 11.06.2020 у даній справі та ухвалити нове рішення про відмову в позові. На підтвердження даної заяви відповідач вказує на те, що постановою Верховного Суду у складі у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19 зроблено висновок про застосування норми права у контексті спірних земельних правовідносин, а саме, що положення статті 21 Закону України "Про оренду землі" необхідно застосовувати у такий спосіб: "Нормами статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України "Про оренду землі" та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися". На думку відповідача, у відповідності до норм п.1 ч.2 ст.320 ГПК України вищевказана правова позиція Верховного Суду є підставою для перегляду судового рішення у даній справі, оскільки на час розгляду цієї справи дана істотна для справи обставина не була встановлена та не була і не могла бути відома відповідачу, та якщо б ці обставини були відомі відповідачу та суду під час розгляду справи №922/1026/19, це б вплинуло на винесення судом іншого за змістом рішення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі № 922/1026/19 у задоволенні заяви ТОВ "Харків-Капітал" про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - відмовлено. Рішення господарського Харківської області від 11.06.2019 у справі №922/1026/19 - залишено в силі.

ТОВ "Харків-Капітал" із зазначеною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВ "Харків-Капітал" про перегляд судового рішення від 11.06.2019 за нововиявленими обставинами, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2019 по справі № 922/1026/19. Судовий збір покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подано з підстави, прямо передбаченої п. 1 ч.2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України - істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Так, 16.03.2020 Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду заслухана справа № 922/1658/19 між тими ж сторонами, що і у даній справі, з тих же підстав, щодо того ж договору, щодо такого ж розрахунку суми заборгованості зі сплати орендної плати з урахуванням використання коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки за період 2014, 2015 та 2016 років, але стосовно іншого періоду стягнення орендної плати - з 07.03.2017 по 06.05.2017.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції не дослідив факту наявності спільності правовідносин по даним справам та не надав йому належної правової оцінки, не прийняв до уваги того факту, що дана справа є однією зі справ, які слухались між тими ж сторонами з одним і тим же предметом та підставою, а саме стягнення заборгованості за договором оренди землі від 23.03.2007 (реєстраційний № 45 від 01.08.2007) за користування земельною ділянкою загальною площею 8,1555 га по вул. Магнітогорській, 1 м. Харкова, лише за різні періоди дії цього договору. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не надано оцінки тому, що на відміну від судових рішень Європейського суду з прав людини, на які є посилання в оскаржуваній ухвалі, після задоволення частини позовів у позивача не могло бути законних сподівань на те, що його інтереси є остаточно захищеними по спірному договору оренди землі від 23.03.2007року (реєстраційний № 45 від 01.08.2007), що, на думку апелянта, є суттєвим при розгляді заяви відповідача про перегляд судового рішення від 11.06.2019 у справі № 922/1026/19 за нововиявленними обставинами, але судом першої інстанції ця обставина не була досліджена під час судових засідань, в оскаржуваній ухвалі, лише застосовані норми національного та європейського законодавства не в повному обсязі та без урахування фактичних обставин. Також не прийнято до уваги судом першої інстанції при розгляді заяви відповідача, що Верховним Судом неодноразово досліджувались спірні правовідносини по різним справам, та приймаючи остаточні рішення по частині взаємопов`язаних правовідносин, які не є та не можуть бути відірваними від спірних правовідносин в цілому, залишали поза увагою принцип правової визначеності та випадки відходу від нього, про що йдеться, зокрема, в Огляді практики застосування суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду рішень Європейського суду з прав людини при прийнятті постанов за 2018 рік.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2020 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою у справі № 922/1026/19, встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 20.07.2020.

20.07.2020 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання, призначене на 20.07.2020, представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи.

Натомість, 15.07.2020 від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить відкласти розгляд справи на іншу дату про яку належним чином повідомити учасників справи у зв`язку з участю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

Відповідно до ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Як вказує відповідач, повноважний представник, якому доручено представляти інтереси відповідача 20.07.2020 буде брати участь в іншому судовому засіданні, а тому не в змозі бути присутнім у судовому засіданні.

Проте колегія суддів апеляційної інстанції визнає причини неявки представника відповідача у судове засідання неповажними. Так, чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому відповідач, у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, повинен був направити іншого представника чи вирішити питання про направлення у в судове засідання, призначене у господарському суді Харківської області, іншого представника.

Частина 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 20.07.2020 представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

За змістом частини 1 статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Так, правовою підставою для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами став пункт 1 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Заявник посилався на той факт, що постановою Верховного Суду у складі у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19 зроблено висновок про застосування норми права у контексті спірних земельних правовідносин, а саме, що положення статті 21 Закону України "Про оренду землі" необхідно застосовувати у такий спосіб: "Нормами статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України "Про оренду землі" та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися". На думку відповідача, у відповідності до норм п.1 ч.2 ст.320 ГПК України вищевказана правова позиція Верховного Суду є підставою для перегляду судового рішення у даній справі, оскільки на час розгляду цієї справи дана істотна для справи обставина не була встановлена та не була і не могла бути відома відповідачу, та якщо б ці обставини були відомі відповідачу та суду під час розгляду справи №922/1026/19, це б вплинуло на винесення судом іншого за змістом рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна судової практики, у тому числі висловлення іншої правової позиції Верховним Судом у подібних справах, яка, до того ж, відбулася після закінчення судового розгляду у даній справі та ухвалення відповідних судових рішень по суті спору, не може вважатися нововиявленою обставиною.

Так, ТОВ "Харків-Капітал" у своїй заяві не наводить будь-яких обставин (фактичних даних), які існували на момент розгляду справи №922/1026/19, та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Фактично, як нововиявлена обставина у заяві ТОВ "Харків-Капітал" розуміється інша правова позиція Верховного Суду щодо застосування чинного законодавства у подібних правовідносинах, яка наведена у постанові Верховного Суду у складі у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19.

Слід зазначити, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Pravednaya v. Russia").

Втім, правова позиція Верховного Суду, що викладена у постанові від 16.03.2020 у справі №922/1658/19, не існувала на час розгляду даної справи №922/1026/19.

До того ж, зазначений правовий висновок Верховного Суду не є доказом у розумінні чинного процесуального законодавства та не може розглядатися як юридичний факт, з яким пов`язані виникнення, зміна чи припинення спірних правовідносин сторін.

Колегія суддів також наголошує, що як вбачається з матеріалів справи, під час розгляд даної справи відповідачем заявлялися доводи щодо незгоди із здійсненним позивачем розрахунком заборгованості, у тому числі щодо збільшення розміру орендної плати внаслідок його обрахунку з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Вказаним доводам відповідача була надана відповідна оцінка судами всіх інстанцій при розгляді справи №922/1026/19.

Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2019 у даній справі зазначив наступне:

"20. Отже, щорічна індексація нормативної грошової оцінки та порядок її розрахунку визначені законодавчо - Податковим кодексом України, застосування якого в повному обсязі до спірних правовідносин передбачено умовами договору оренди в редакції додаткової угоди. Будь-яких застережень про незастосування положень Податкового кодексу України в частині індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки при розрахунку орендної плати умови договору оренди не містять.

21. Про згоду відповідача з тим, що розрахунок орендної плати має відбуватися з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки свідчать і доводи останнього пункті 12 Постанови, де Відповідач заперечує тільки порядок розрахунку цього розміру, посилаючись на необхідність застосування іншого коефіцієнту індексації. Наведене підтверджено і представником Відповідача в судовому засіданні суду касаційної інстанції. У той же час вказаний довід по суті не може бути врахований Верховним Судом при розгляді даної справи, оскільки зводиться до незгоди Відповідача зі змінами договору оренди в частині розміру орендної плати, внесеними за судовим рішенням у справі № 922/1558/19".

Таким чином, вказані доводи були оцінені та відхилені з наведенням відповідного правового обґрунтування.

Відповідно ж до пункту 1 частини 4 статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

За таких обставин, зміна судової практики, у тому числі висловлення іншої правової позиції Верховним Судом у подібних справах, що, до того ж, відбулося після закінчення судового розгляду у даній справі та ухвалення відповідних судових рішень по суті спору, не може вважатися нововиявленою обставиною.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у своїй заяві ТОВ "Харків-Капітал" жодним чином не визначає яким саме чином слід здійснити перерахунок суми заборгованості, а також не наводить відповідного розрахунку. При цьому, заявник просить скасувати судове рішення в цілому та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що заявником також не доведено, що правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 16.03.2020 у справі №922/1658/19, має істотне значення для даної справи №922/1026/19.

Колегія суддів наголошує на тому, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі "Ponomaryov v. Ukraine", п.40).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що ТОВ "Харків-Капітал" не було доведено наявності нововиявлених обставини в розумінні статті 320 ГПК України, які б могли бути підставою для скасування чи зміни рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у даній справі, а тому у задоволенні заяви ТОВ "Харків-Капітал" про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами слід відмовити.

Також колегія суддів зазначає, що згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - Суд) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання (пп. 27 - 28 рішення від 18.11.2004 року у справі "Правєдная проти Росії" N69529/01 та п. 46 рішення від 06.12.2005 року у справі "Попов проти Молдови" N2). Однак, при цьому Суд наголошує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, потрібно тлумачити в світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує принцип верховенства права як частину спільної спадщини держав-учасниць. Одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду (рішення Суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28.10.1999 року). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише за для нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (п.п. 51 - 52 рішення Суду у справі "Рябих проти Росії" від 24.06.2003 року; ухвала Суду щодо прийнятності заяви N62608/00 "Агротехсервіс проти України"; п.п. 42-44 рішення Суду у справі "Желтяков проти України" від 09.06.2011 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пп. 27 - 34 рішення Суду у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004 року).

Подана відповідачем заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, як і апеляційна скарга на ухвалу суду, винесену за результатом розгляду заяви, фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи. Проаналізувавши доводи заяви та апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що вони опосередковано скеровані на ініціацію нового судового розгляду і нового рішення по суті та є замаскованою процедурою нового судового розгляду справи, що протирічить правовому поняттю - нововиявлена обставина, з якою законодавець пов`язує можливість судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвалу має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 13, 86, 240, 269, 270, 271, 273, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Харків-Капітал" на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі № 922/1026/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2020 у справі № 922/1026/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 27.07.2020.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко