ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.07.2020 Справа № 920/257/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників за наявними матеріалами справу №920/257/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (49130, м.Дніпро, вул. Березинська, буд. 24-А, код 37068787)

до відповідача: Комунального підприємства Сумської обласної ради «Суми-Фарм» (41812, Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, вул. Перемоги, 23, код ),

про стягнення 43796 грн. 59 коп.,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 43796 грн. 59 коп., з яких: 43439 грн 56 коп. основного боргу, 314 грн 19 коп пені, 42 грн 84 коп 3% річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №435 від 10.10.2018, а також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн 00 коп.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено товар, відповідачем товар було прийнято, однак за нього не сплачено. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, пені та відсотків річних.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 06.04.2020 відкрито провадження у справі № 920/257/20, відповідачу надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвала про відкриття провадження у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення поштових відправлень була надіслана на юридичну та фактичну адреси відповідача лише 02.07.2020, проте отримана відповідачем не була, а поштові конверти повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення зокрема є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX внесено зміни до Господарського процесуального Кодексу України та п. 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: "4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Враховуючи відсутність відповідних клопотань та достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

10 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Долфі Україна» та Комунальним підприємством Сумської обласної ради «СУМИ-ФАРМ» було укладено договір поставки №435 (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу непродовольчі товари відповідно до поданого відповідачем замовлення, а відповідач зобов`язувався прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість.

Відповідно до п.1.2. Договору предметом даного Договору є товари, що визначені у відповідних супровідних документах (видаткових, товарно-транспортних накладних тощо).

Згідно з умовами п. 1.3. Договору право власності на товар переходить до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної накладної, яка засвідчує момент передачі товару, якщо інший порядок переходу права власності на товар від позивача до відповідача не визначений сторонами.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що позивач здійснює постачання товару, а відповідач приймає та оплачує товар за цим Договором окремими партіями.

Зі змісту п. 4.1. Договору вбачається, що ціна на кожне найменування товару за цим Договором визначається, виходячи з відпускних цін, встановлених позивачем на момент отримання заявки відповідача та вважається остаточно узгодженою в розмірі, вказаному в документах, що підтверджують передачу товару (видаткові, товарно-транспортні накладні).

Відповідно до п. 4.2. Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в національній валюті України (гривні) у безготівковому порядку шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 4.3. Договору при заборгованості за товар по декількох накладних отримані кошти будуть зараховуватися як погашення заборгованості за раніше отриманий товар, незалежно від призначення оплати, вказаному у платіжному дорученні (у призначенні платежу вказувати № та дату укладення договору).

Пунктом 4.4. Договору в редакції Додаткової угоди від 18.07.2019 передбачено, що покупець сплачує 100% вартості кожної партії товару на протязі 120 календарних днів з моменту його реалізації.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання взятих на себе зобов`язань передав відповідачу товар відповідно до видаткових накладних на загальну суму 909483 грн 14 коп, однак Відповідач всупереч умовам Договору оплатив отриманий товар частково та повернув товар на загальну суму 867027 грн 57 коп.

Видаткова накладана «ДУЦ 359516 від 19.10.2018 була зарахована позивачем частково у розмірі 772 грн. 02 коп., оскільки 48 грн 67 коп. було сплачено відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар станом на день розгляду справи становить 43439 грн 56 коп.

07.02.2020 року Позивачем було надіслано на адресу Відповідача претензію (вимогу кредитора) від 27.01.2020 з вимогою оплатити заборгованість за Договором протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної претензії.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого міститься матеріалах справи, вбачається, що претензія отримана відповідачем 15.02.2020, проте заборгованість відповідачем до цього часу не сплачена.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із змісту укладеного між сторонами у справі договору вбачається, що він має ознаки договору поставки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме видатковими накладними за період: червень-жовтень 2018, які підписані належним чином представниками сторін підтверджується факт поставки позивачем відповідачу відповідно до умов Договору товару на загальну суму 909483 грн 14 коп.

Відповідачем не подано доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти вимог позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 43439 грн 56 коп основного боргу.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 314 грн 19 коп пені, нарахованої за період прострочення з 22.02.2020 по 04.03.2020 відповідно до вимог п. 5.4. Договору, яким передбачено, що якщо заборгованість покупця перед постачальником триває більше 2-х місяців, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу. При цьому нарахування пені за цим пунктом Договору починається від першого дня прострочення покупця перед постачальником.

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом вище було встановлено факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок пені, беручи до уваги те, що претензія отримана відповідачем 15.02.2020, суд приходить до висновку про те, що позивачем пеня нарахована в межах строків та у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 314 грн 19 коп пені., нарахованої за період з 22.02.2020 по 04.03.2020, підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 42 грн. 84 коп. 3% річних, нарахованих за загальний період прострочення з 22.02.2020 по 04.03.2020, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Перевіривши, розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розмір простроченого платежу, а також встановивши факт порушення з боку відповідача грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частині стягнення з відповідача 42 грн 84 коп 3% річних, нарахованих за загальний період прострочення з 22.02.20 по 04.03.2020.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства Сумської обласної ради «Суми-Фарм» (41812, Сумська область, Білопільський район, м. Ворожба, вул. Перемоги, 23, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Долфі-Україна» (49130, м.Дніпро, вул. Березинська, буд. 24-А, код 37068787) 43439 грн 56 коп. основного боргу, 314 грн 19 коп пені, 42 грн 84 коп 3% річних, 2102 грн 00 коп витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Рішення складене 31.07.2020

Суддя О.Ю. Соп`яненко