ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

м. Чернівці

27 липня 2020 року Справа № 926/1680/20

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Желіка Б.Є., розглянувши

заяву Акціонерного товариства «Чернівціобленерго», м. Чернівці

до Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області, м. Чернівці

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 7491,05 грн,

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2020 року до Господарського суду Чернівецької області звернулося Акціонерне товариство «Чернівціобленерго» (заявник, стягувач), м. Чернівці, із заявою № 9/1818 від 14.07.2020 про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області (боржник), м. Чернівці, 7491,05 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії № 98 від 10 січня 2013 року.

Із поданої заяви та доданих до неї документів слідує, що сума заборгованості, яку заявник просить стягнути з боржника (7491,05 грн), складається з:

1) 5876,51 грн основного боргу за поставлену в листопаді-грудні 2018 року активну електричну енергію;

2) 1034,76 грн пені, нарахованої за період з 05.12.2018 по 04.07.2019;

3) 379,99 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.11.2017 по 30.11.2019;

4) та 199,79 грн 3% річних, нарахованих за період 30.08.2017 по 20.12.2019.

До заяви Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» додано, зокрема, копії укладеного з Управлінням державної міграційної служби України в Чернівецькій області договору про постачання електричної енергії № 98 від 10 січня 2013 року з додатками, підписані представниками сторін акти про використання електричної енергії з 25.10.2018 по 27.11.2018 і з 21.12.2019 по 22.01.2020, рахунки за листопад-грудень 2018 року. Також заява про видачу судового наказу оплачена судовим збором у розмірі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно з частиною 1 статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви, має відповідати встановленим вимогам і бути оплачена судовим збором (статті 149-151 ГПК України).

Згідно із приписами пункту 7 частини першої статті 155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає по суті обґрунтованість заявлених стягувачем вимог.

Водночас за змістом статті 152 ГПК України при розгляді заяви про видачу судового наказу суд, серед іншого, перевіряє її відповідність вимогам статей 150 Господарського процесуального кодексу, факт виникнення у заявника грошової вимоги, її відповідність положенням статті 148 ГПК України та строк позовної давності.

Так, дослідивши долучені до заяви докази, суд дійшов висновку, що відповідно до положень статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України вимоги Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» про стягнення з Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області 5876,51 грн основного боргу за активну електричну енергію за листопад-грудень 2018 року та 199,79 грн 3% річних підлягають задоволенню, у зв`язку з чим у цій частині належить видати судовий наказ.

Разом з тим, суд констатує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Такого порядку нарахування інфляційних втрат притримується об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного суду (постанова від 05.07.2019 у справі №905/600/18), колегії Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду (постанови від 11.11.2019 №910/5098/18, від 04.06.2019 №916/190/18, від 30.07.2019 №913/159/18, від 07.08.2019 №905/1306/18).

У той же час, як слідує із розрахунку інфляційних втрат, заявник врахував для підрахунку лише періоди, в яких мала місце інфляція, проте в періодах, в яких мала місце дефляція (липень 2018 року, червень-серпень 2019 року), необґрунтовано керувався індексом інфляції, який дорівнював одиниці.

За таких обставин суд вважає, що із наданого Акціонерним товариством «Чернівціобленерго» розрахунку інфляційних втрат не вбачається виникнення у заявника права вимоги на стягнення з боржника 379,99 грн інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 30.11.2019, а тому в цій частині заяви слід відмовити на підставі пункту 8 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, що не позбавляє заявника можливості повторно звернутись до суду із цієї ж вимогою після усунення вказаних судом недоліків (частина перша статті 153 ГПК України).

З приводу вимоги про стягнення пені, суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України).

Статтею 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно з частинами 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з положеннями статті 230 Господарського кодексу України пеня та штраф є видами штрафних санкцій, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як зазначено вище, заявник нарахував боржнику 1034,76 грн пені за період з 05.12.2018 по 04.07.2019, проте звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу лише 21 липня 2020 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності.

Докази збільшення строку позовної давності по пені або його переривання заявником не подані, відтак в цій частині вимог Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» слід відмовити відповідно до пункту 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд враховує усталену судову практику господарських судів щодо застосування положень п.3 ч.1 ст.152 ГПК України, яка викладена в ухвалах Господарського суду Хмельницької області від 16.01.2020 у справі №924/29/20, Господарського суду Донецької області від 19.08.2019 у справі №905/1457/19, Господарського суду Черкаської області від 17.02.2020 у справі №925/175/20, Господарського суду м. Києва від 28.02.2018 у справі №910/2076/18, Господарського суду Полтавської області від 07.08.2019 у справі №917/1330/19, Господарського суду Сумської області від 04.07.2019 у справі №920/664/19 та інші.

Водночас суд роз`яснює стягувачу, що він має право звернутись до господарського суду із тими самими вимогами про стягнення пені у позовному порядку (частина друга статті 153 ГПК України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 129, 147, 148, 150, 151, 154-156 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Акціонерному товариству «Чернівціобленерго», м. Чернівці у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області, м. Чернівці 379,99 грн інфляційних втрат та 1034,76 грн пені.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в порядку та строк, передбачені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 27 липня 2020 року.

Суддя Б.Є. Желік