ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. Справа № 925/308/13-г

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "АЗОТ"

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.05.2020 р.

у справі № 925/308/13-г (суддя - Довгань К.І.)

за скаргою публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

до публічного акціонерного товариства "АЗОТ"

про стягнення 28 072 819,11 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства "АЗОТ" про стягнення 22 735 664,90 грн., з яких: 22 535 398,48 грн. боргу та 200 266,42 грн. 3 % річних.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 11.04.2013 р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2013 р., позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.11.2013 р. вказані судові акти скасовані, а справу направлено на новий розгляду до суду першої інстанції.

В ході нового розгляду справи позивач збільшив вимоги позову та просив суд стягнути з відповідача 28 072 819,11 грн., з яких: 22 535 398,48 грн. боргу, 1 368 371,91 грн. 3 % річних та 4 169 048,72 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 04.12.2014 р. у справі № 925/308/13-г, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 р., позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства "АЗОТ" (далі - ПАТ "АЗОТ") на користь публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (далі - ПАТ "Черкасиобленерго") 22 535 398,48 грн. боргу, 1 368 371,91 грн. 3 % річних, 68 820,00 грн. судових витрат; в решті позову відмовлено.

16.03.2015 р. на виконання вказаного рішення видано наказ № 925/308/13-г.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.03.2016 р. задоволено заяву ПАТ "АЗОТ" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню: визнано наказ господарського суду Черкаської області, виданий 16.03.2015 р. на примусове виконання рішення суду від 04.12.2014 р. у справі № 925/308/13-г таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.11.2018 р., яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 р., задоволено заяву прокуратури Черкаської області про перегляд за нововиявленими обставинами ухвалу від 18.03.2016 р.; скасовано ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.03.2016 р. про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "АЗОТ".

Ухвалою Верховного Суду від 21.02.2020 р. у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду закрито касаційне провадження щодо перегляду зазначених судових актів.

17.01.2020 р. до господарського суду Черкаської області від ПАТ "Черкасиобленерго" (далі - стягувач) надійшла скарга на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив:

- визнати бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невжиття заходів по відновленню виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г про стягнення з ПАТ "Азот" на користь ПАТ "Черкасиобленерго" 22 535 398,48 грн. основного боргу, 1 368 371,91 грн. 3% річних, 68 820,00 грн.;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.04.2017 р. винесену в рамках виконання виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г про стягнення з ПАТ "Азот" на користь ПАТ "Черкасиобленерго" 22 535 398,48 грн. основного боргу, 1 368 371,91 грн. 3 % річних, 68 820,00 грн.;

- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г про стягнення з ПАТ "Азот" на користь ПАТ "Черкасиобленерго" 22 535 398,48 грн. основного боргу, 1 368 371,91 грн. 3 % річних, 68 820,00 грн.

Скарга обґрунтована тим, що виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г підлягає поновленню, оскільки ухвала господарського суду Черкаської області від 18.03.2016 р., яка була підставою винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, - скасована в судовому порядку, однак звернувшись до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - орган ДВС) із заявою про відновлення виконавчого провадження, органом ДВС виконавче провадження самостійно так і не було відновлено.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 05.05.2020 р. у справі № 925/308/13-г скаргу ПАТ "Черкасиобленерго" на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено:

- визнано бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невжиття заходів по відновленню виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г про стягнення з ПАТ "Азот" на користь ПАТ "Черкасиобленерго" 22 535 398,48 грн. основного боргу, 1 368 371,91 грн. 3% річних, 68 820,00 грн.;

- скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.04.2017 р., винесену в рамках виконання виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г про стягнення з ПАТ "Азот" на користь ПАТ "Черкасиобленерго" 22 535 398,48 грн. основного боргу, 1 368 371,91 грн. 3% річних, 68 820,00 грн.;

- зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г про стягнення з ПАТ "Азот" на користь ПАТ "Черкасиобленерго" 22 535 398,48 грн. основного боргу, 1 368 371,91 грн. 3% річних, 68 820,00 грн.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції встановив, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України протиправно не було відновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 16.03.2015 р. у справі № 925/308/13-г, зважаючи на скасування ухвали господарського суду Черкаської області від 18.03.2016 р. про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, приватне акціонерне товариство "АЗОТ" (далі - апелянт; боржник) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу та залишити скаргу без розгляду.

Наводячи підстави скасування оскаржуваної ухвали, апелянт зазначав, що звертаючись до суду з скаргою на бездіяльність органу ДВС заявником було пропущено встановлений нормою ст. 341 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк на звернення до суду, і скаргу підписано особою, яка не мала права її підписувати (не адвокатом). За твердженням боржника, матеріали справи не містять доказів направлення заяви щодо відновлення виконавчого провадження до органу ДВС, тоді як до повноважень Департаменту державної виконавчої служби не входить самостійне відновлення виконавчого провадження, адже цей орган здійснює лише керівництво та контроль виконання судових рішень. Окрім цього, обов`язок по відновленню виконавчого провадження щодо виконання наказу господарського суду Черкаської області № 925/308/13-г від 16.03.2015 р. міг з`явитися у державного виконавця лише у тому випадку, якщо постанова про закінчення такого виконавчого провадження була би визнана судом незаконною, чи скасована в установленому законом порядку, а отже у даному випадку відсутня бездіяльність державного виконавчого органу. Також скаржник вказував, що відновлене виконавче провадження призведе до стягнення вже сплачених боржником коштів, оскільки судом першої інстанції не було враховано часткове погашення заборгованості.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Калатай Н.Ф., Поляк О.І., відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 01.07.2020 р.

26.06.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від стягувача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

01.07.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 р. оголошено перерву до 15.07.2020 р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2020 р., у зв`язку з перебуванням судді Поляк О.І. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Калатай Н.Ф., Дідиченко М.А.

14.07.2020 р. до Північного апеляційного господарського суду від стягувача надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні, що відбулось 15.07.2020 р., стягувач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Боржник просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні скарги на бездіяльність органу ДВС.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України участі у суді апеляційної інстанції не взяв, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. За висновками суду неявка його представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як випливає з матеріалів справи, стягувач листом № 4471/09-03 від 01.07.2019 р. звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови закінчення виконавчого провадження з виконання наказу № 925/308/13-г від 16.03.2015 р. та відновлення виконавчого провадження.

Разом з заявою були додані документи: ухвала господарського суду Черкаської області від 20.11.2018 р.; постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 р.; наказ господарського суду Черкаської області № 925/308/13-г від 16.03.2015 р.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не заперечував отримання вказаного листа та тієї обставини, що ним не вчинялися дії стосовно відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як визначено ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, у відповідь на лист № 05/1-20вих-20 від 11.01.2020 р. прокуратури Черкаської області щодо інформування про стан примусового виконання судового рішення у даній справі, стягувач дізнався про те, що його заява від 01.07.2019 р. стосовно скасування постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не розглянута, а виконавче провадження не відновлено, у зв`язку з чим 17.01.2020 р. він звернувся до суду першої інстанції із скаргою на бездіяльність органу ДВС.

Вказана скарга підписана директором з інвестицій та перспективного розвитку - Бращенко О., який представляє інтереси товариства за довіреністю № 9594/09-03 від 24.12.2019 р. (наявні повноваження на подання відповідної скарги).

Згідно абз. 3 підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону № 1401) представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Отже, твердження апелянта щодо необхідності підписання скарги на дії ДВС саме адвокатом є помилковими, оскільки провадження у даній справі порушено до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) і представництво в даній справі здійснюється за правилами, які діяли до набрання чинності даних змін, а тому представником може бути не адвокат.

Слід також зазначити, що копія скарги з додатковими документами були відправлені боржнику поштовим зв`язком (а.с. 159, 161 том 5) і під час розгляду скарги судом першої інстанції боржником не було подано жодних заперечень.

За приписами ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 341 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що скаржник звернувся зі скаргою в межах встановленого законодавством строку, а скарга підписана особою з наявністю прав на її підписання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що боржником здійснено стягувачу платежі у розмірі 1 368 371,91 грн. відповідно до платіжного доручення № 21 від 04.03.2016 р. (призначення платежу - оплата 3 % річних згідно наказу про примусове виконання рішення від 16.03.2015 р., та виконання рішення господарського суду Черкаської області від 04.12.2014 р. справа № 925/308/13-г/ без ПДВ) та 68 820,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 22 від 04.03.2016 р. (призначення платежу - оплата судових витрат згідно наказу про примусове виконання рішення від 16.03.2015 р., виконання рішення господарського суду Черкаської області від 04.12.2014 р. справа № 925/308/13-г/ без ПДВ) (а.с. 55 том 2).

19.04.2017 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Так рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз положень ст. ст. 40, 41, 74 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави дійти до висновків, що суд, який видав виконавчий документ або начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень мають право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своїми рішеннями скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. У разі визнання незаконною чи скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", однією з засад виконавчого провадження є верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

У пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 р. у справі № 1-25/2010 зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Враховуючи наведене, з дня прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 р., якою залишено ухвалу господарського суду Черкаської області від 20.11.2018 р. щодо скасування ухвали господарського суду Черкаської області від 18.03.2016 р. про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" є незаконною та такою, що суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень, який визначений однією з засад виконавчого провадження, тож бездіяльність відділу примусового виконання судових рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви № 4471/09-03 від 01.07.2019 р. стосовно скасування постанови про закінчення виконавчого провадження для його відновлення є такою, що суперечить принципу обов`язковості виконання судових рішень та приписам Закону України "Про виконавче провадження".

В рішеннях ЄСПЛ Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Romanczyk v. France (Romanczyk проти Франції), § 1 визначено, що стаття 6 Європейської конвенції з прав людини застосовується на усіх стадіях провадження з метою "визначення цивільних прав та зобов`язань", враховуючі додаткові процедури у справі. Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини.

Відповідно до положень до ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тож судом першої інстанції правомірно здійснено захист інтересів стягувача, який полягає у відсутності вчинення органом ДВС дій щодо скасування незаконної постанови про закінчення виконавчого провадження та відновлення виконавчих дій з виконання судового рішення, прийнятого на його користь.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012 р.).

Щодо посилань апелянта на часткове погашення заборгованості до прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження та те, що відновлення цього провадження призведе до стягнення вже сплачених коштів, то такі доводи боржника доводяться при розгляді заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню частково (в порядку статті 328 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, твердження апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, встановлених обставин не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятої судом першої інстанції ухвали у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "АЗОТ" на ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.05.2020 р. у справі № 925/308/13-г залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.05.2020 р. у справі № 925/308/13-г залишити без змін.

Матеріали справи № 925/308/13-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст складено 29.07.2020 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Дідиченко