ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/930/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Літвінова С.В.

при секретарі судового засідання Липі Т.О.

за участю представників:

Від позивача: Строкова А.Г., Слободинюк В.Х.

Від відповідача: не з`явився;

розглянувши у судовому засіданні справу за правилами загального позовного провадження за позовом Приватне підприємство "Агродар Україна" (вул. Суворова, буд.6, Червоний Яр,Кілійський район, Одеська область,68322)

до відповідача: Сільськогосподарський кооператив "НАТАЛКА" (вул. Миру, 3, Комишівка,Ізмаїльський район, Одеська область,68653) про стягнення 920047,31 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Агродар Україна" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Сільськогосподарський кооператив "НАТАЛКА", в якому просить господарський суд: про стягнення 920047,31 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки № В003 від 27.02.2019р..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.04.2020 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/930/20 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.06.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справудо судового розгляду по суті в засідання суду на 15.07.2020р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджено поштовими повідомленнями. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 15.07.2020р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

27.02.2019р. між Приватним підприємством «Стенцовське» та Сільськогосподарським кооперативом «Наталка» було укладено договір поставки №В 003 на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, за яким Постачальник, зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену Договором грошову суму або здійснивши розрахунок за товар авальованим векселем на умовах та порядку, передбаченому п.2.7 Договору та додатками до Договору.

Пунктом 2.1. передбачено, що ціна договору становить загальну вартість товару, що зазначена у додатках до договору, із врахуванням вимог пунктів 2.2 - 2.5 договору. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору.

Додатком № 002 від 27.02.2019р. до вищезазначеного договору визначено перелік, обсяг, вартість товару, що Постачальник поставив Покупцю, на загальну суму 189188,64 грн. що підтверджується видатковою накладною №018 від 10.04.2019 року.

Таким чином, ПП «Стенцовське», свої зобов`язання за договором поставки №В 003 від 27.02.2019 року, виконав належним чином.

Відповідач у свою чергу за вищезазначеним договором, повинен був оплатити поставлений товар 08.03.2019 року..

08.08.2019 року, між Приватним підприємством «Стенцовське» та Приватним Підприємством «Агродар Україна» було укладено договір відступлення права вимоги (цесїї) №01-08.08.2019, за яким Приватне підприємство «Агродар Україна» набуває права вимагати від боржника - Сільськогосподарського кооперативу «Наталка» сплати боржником коштів, належних продавцю у сумі 189455,64 ірн. в обсязі та на умовах, що існували, на момент укладення договору поставки №В-003 від 10.04.2019 року.

Однак свої зобов`язання Відповідач повністю не виконав, 27.12.2019 оплатив поставлений товар у сумі 100000 грн.. Решта боргу - 89455,64 грн. залишилась несплаченою.

05.04.2019р. між Приватним підприємством «Агродар Угфаїна» (далі - Позивач) та Сільськогосподарським кооперативом «Наталка» (далі Відповідач) було укладено договір поставки №В 007 на умовах відстрочення кінцевого розрахунку, за яким Позивач, зобов`язується передати у власність Відповідача продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Відповідач зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену Договором грошову суму або здійснивши розрахунок за товар авальованим векселем на умовах та порядку, передбаченому п.2.7 Договору та додатками до Договору.

Пунктом 2.1. передбачено, що ціна договору становить загальну вартість товару, що зазначена у додатках до договору, із врахуванням вимог пунктів 2.2 - 2.5 договору. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору.

Додатком № ВС/006 від 20:04.2019 року, до договору №В-007 від 05.04.2019 року, визначено перелік, обсяг, вартість товару.

Позивач поставив Відповідачу, на загальну суму 301244,64 грн. що підтверджується видатковою накладною №061 від 15.07.2019 року та №082 від 16,08.2019 року.

Відповідач у свою чергу за вищезазначеним договором, повинен був оплатити поставлений товар 22.04.2019 року. Однак свої зобов`язання Відповідач повністю не виконав, 15.07,2019 оплатив поставлений товар у сумі 25000 грн. Решта боргу-276157,92 грн. залишилась несплаченою.

Додатком № ВС/029 від 02.05.2019 року, до договору №В-007 від 05.04.2019 року, визначено перелік, обсяг, вартість товару.

Позивач поставив Відповідачу на загальну суму 48648,60 грн., що підтверджується видатковою накладною №083 . від 21.08.2019 .року. Відповідач у свою чергу за вищезазначеним договором, повинен був оплатити поставлений товар 03.05.2019 року. Однак свої зобов`язання не виконав.

Додатком № ВС/065 від 06.10.2019 року, до договору №В-007 від 05.04.2019 року, визначено перелік, обсяг, вартість товару.

Позивач поставив Відповідачу, на загальну суму 130978,56 грн., що підтверджується видатковою накладною №085 від29.11.2019 року. Відповідач у свою чергу за вищезазначеним договором, повинен був оплатити поставлений товар 05.10.2019 року. Однак свої зобов`язання не виконав.

Таким чином загальна сума боргу Відповідача за поставлений товар, складає 545240,72 грн..

Враховуючи, що відповідач Своїми діями порушив права та законні інтереси Приватне підприємство "Агродар Україна", позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 545 240,72грн., пеню у розмірі 157 854,6грн., штрафу у розмірі 79 647,11грн., 28% річних у розмірі 137 304,88 грн. та 13 800,71 грн. витрат на сплату судового збору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до п.1), ч.1 ст. 512 ЦК України, Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦД України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача з поставлений товар у розмірі 545240,72 грн., у зв`язку з чим позовна вимога позивача підлягає судом задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пеню у розмірі 157 854,6грн., штрафу у розмірі 79 647,11грн., 28% річних у розмірі 137 304,88 грн..

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так,. відповідно до п. 7.2. Договору поставки №В 003 на умовах відстрочення кінцевого розрахунку від 27.02.2019 року за порушення даних умов договору, Покупець: сплачує за кожен день прострочення на користь ПОСТАЧАЛЬНИКА пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення; сплачує штраф в розмірі 20 % від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання та/або штраф в розмірі 20 % від суми непереданого векселя; сплачує на користь ПОСТАЧАЛЬНИКА 28 (двадцять вісім) відсотків річних від простроченої суми та/або суми непереданого векселя та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Сума відсотків річних підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків річних та підлягає обов`язковій оплаті ПОКУПЦЕМ.

В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо сплати за товар, відповідачу позивачем нарахована пеня в розмірі 157 854,6грн., штрафу у розмірі 79 647,11грн., 28% річних у розмірі 137 304,88 грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом пеня у розмірі 157 854,6грн., штрафу у розмірі 79 647,11грн., 28% річних у розмірі 137 304,88 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ч.1 п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Приватного підприємства "Агродар Україна" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарський кооператив "НАТАЛКА" (вул. Миру, 3, Комишівка,Ізмаїльський район, Одеська область,68653, ) на користь Приватного підприємства "Агродар Україна" (вул. Суворова, буд.6, Червоний Яр,Кілійський район, Одеська область,68332, ) основної заборгованості у розмірі 545 240,72грн. ( п`ятсот сорок п`ять тисяч двісті сорок грн. 72 коп.), пеню у розмірі 157 854,6грн. ( сто п`ятдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят чотири грн. 60 коп.), штрафу у розмірі 79 647,11грн. ( сімдесят дев`ять тисяч шістсот сорок сім грн. 11 коп.), 28% річних у розмірі 137 304,88 грн. ( сто тридцять сім тисяч триста чотири грн. 88 коп.) та 13 800,71 грн. (тринадцять тисяч вісімсот грн. 71 коп.) витрат на сплату судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повний текст складено 27 липня 2020 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов