ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2020м. ДніпроСправа № 904/2245/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Король І.А.

та представників:

від позивача: Хілько А.С.;

від відповідача: Галагур З.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" (м.Запоріжжя)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за надані послуги згідно договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 у загальному розмірі 289 602 грн. 95 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.07.2020) та визнання недійсною умови пункту 4.2. договору

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду, просило суд:

- визнати недійсним умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної;

- стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) заборгованість за надані послуги згідно договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 у загальному розмірі 1 628 862 грн. 95 коп.

Ціна позову, на момент звернення з ним до суду, складалася з наступних сум:

- 1 339 260 грн. 00 коп. - основний борг;

- 231 546 грн. 23 коп. - пеня;

- 17 321 грн. 72 коп. - інфляційні втрати;

- 40 735 грн. 00 коп. - 3 % річних.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 26 534 грн. 94 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані:

- порушенням відповідачем зобов`язань за договором № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з капітального ремонту позивачем обладнання та, відповідно, наявністю боргу у сумі 1 339 260 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп.;

- позовні вимоги щодо визнання недійсним умов пункту 4.2. договору №ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної вважає такою, що суперечить законодавству з огляду на наступне:

- згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати;

- таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку відповідача здійснити оплату після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату або чітко визначений період у часі;

- обов`язок постачальника з реєстрації податкової накладної вважається виконаним в момент надіслання складеної накладної до реєстру податкових накладних, адже усі наступні дії вчиняються податковим органом, і знаходяться поза впливом постачальника;

- отже, укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність;

- відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу;

- отже, позивач вважає умову пункту 4.2. договору в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної - недійсною в розумінні статті 215 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 29.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 26.05.2020.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшло клопотання (вх. суду №22529/20 від 26.05.2020), в якому він просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, після закінчення карантину, з обов`язковим повідомленням відповідача про дату розгляду справи, посилаючись на те, що з 12 березня в Україні діє карантин, більше того, відповідач отримав ухвалу суду 13.05.2020 та встановлений судом строк на надання відзиву на позов закінчується 28.05.2020, станом на 26.05.2020 відповідач не встиг підготувати відзив на позовну заяву.

У підготовче засідання 26.05.2020 з`явився представник позивача

Представник відповідача у вказане засідання не з`явився, при цьому, судом враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи ненадання відзиву на позовну заяву та неможливість вирішення питань, передбачених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, ухвалою суду від 26.05.2020 підготовче засідання було відкладено на 24.06.2020.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 22564/20 від 26.05.2020), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи докази направлення претензії відповідачу, а саме: поштову квитанцію та опис вкладення.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 23700/20 від 02.06.2020), в якому він просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- підставою для оплати виконаних робіт є Акт приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів. Позивачем до позовної заяви додані лише Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.4 від 04.03.2019, №0304.7 від 04.03.2019 та № 0314.3 від 14.03.2019, що в цілому відповідає змісту пункту 2.4. договору. Однак підставою для оплати наданих послуг є саме Акт приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів (додаток 4 до договору), що чітко врегульовано змістом пункту 4.2. договору;

- позивачем не додано до позовної заяви повного тексту договору з усіма додатками, тому таку копію просить долучити відповідач;

- крім того, договір укладений в результаті публічних закупівель, тобто в зазначеному випадку правовідносини регулюються Законом України "Про публічні закупівлі", сканована копія договору розміщена у вільному доступі на сайті публічних закупівель за посиланням: https://www/dzo.com.ua/tenders/2878050;

- також на зазначеному сайті розміщена тендерна документація закупівлі https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2018-10-01-000619-b;

- частиною 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції;

- однією із складових частин тендерної документації по закупівлі UA-2018-10-01-000619-b додаток № 1 - Цінова пропозиція, у якій чітко зазначено умови розрахунків: Розрахунок послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати замовником наданого виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної;

- також, однією із складових частин тендерної документації по закупівлі UA-2018-10-01-000619-b є проект договору (додаток 4 тендерної документації). Пунктом 4 тендерної документації також встановлено, що однією з істотних умов договору є ціна, порядок розрахунку та сума договору. Укладений договір повністю відповідає умовам тендерної документації;

- позивач за власним бажанням прийняв участь у публічних закупівлях, умови, визначені тендерною документацією, його влаштовували. 27.11.2018 позивачем було підписано договір про закупівлю № ПР/Т-181287/НЮ, таким чином, зі змістом пункту 4.2. договору позивач був повністю згоден;

- посилання позивача у позовній заяві на те, що умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку замовника здійснити оплату після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі, а також що реєстрація податкової накладної породжує обов`язок тільки у замовника, безпідставні, оскільки реєстрація податкової накладної тісно пов`язана з обов`язком позивача сумлінно сплачувати податки, вести підприємницьку діяльність на законних підставах, а також правом відповідача на податковий кредит;

- так, відповідно до пункту 5.6 договору, виконавець зобов`язаний у день виникнення податкових зобов`язань з ПДВ (за операціями із договору) скласти в електронній формі податкову накладну з дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку складання та форми податкових накладних та зареєструвати її у встановлені чинним законодавством строки в Єдиному реєстрі податкових накладних. Дійсність умов пункту 5.6. договору не оспорюється позивачем. Таким чином, обов`язок реєстрації податкової накладної покладений саме на позивача;

- безпідставність вимог позивача щодо визнання недійсним пункту 4.2. договору підтверджується висновками Верховного суду у аналогічних правовідносинах, зокрема, викладеними у постанові Верховного суду від 04.03.2020 у справі № 914/883/19;

- Верховний суд у справі № 914/883/19 не визнав умову про реєстрацію податкової накладної як таку, яка не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати та яку неможливо виконати, а встановлення сторонами договору порядку розрахунків визначив як можливість реалізувати свободу договору, встановлену статтями 3, 6, 627, 628 Цивільного кодексу України;

- в той же час, умови укладеного договору є обов`язковими для виконання сторонами;

- податкові накладні були зареєстровані наступним чином: податкова накладна від 04.03.2019 № 4 по акту № 0304.4 від 04.03.2019 зареєстрована 08.05.2020; податкова накладна від 04.03.2019 № 5 по акту № 0304.7 від 04.03.2019 зареєстрована 07.05.2020; податкова накладна від 14.03.2019 № 18 по акту № 0314.3 від 14.03.2019 зареєстрована 07.05.2020;

- реєстрація зазначених податкових накладних відбулася на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2019 у справі № 280/5048/19;

- таким чином, строк 30 банківських днів для виконання зобов`язання щодо оплати у відповідача повинен був виникнути з моменту реєстрації податкових накладних. Потрібно зазначити, що відповідач не повинен і не в змозі оплатити надані послуги негайно після реєстрації податкових накладних, оскільки з моменту фактичного надання послуг пройшло більше одного року, і відповідачу потрібен час, щоб акумулювати кошти. Станом на день подання відзиву 30 банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної не минуло, відтак, строк сплати не настав;

- крім того, акти № 0304.4 від 04.03.2019, № 0304.7 від 04.03.2019 та № 0314.3 від 14.03.2019 не є актами приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів (додаток № 4 до договору), а належних актів позивач не надав. Тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості у розмірі 1 339 260 грн. 00 коп. на підставі наявних у матеріалах справи доказів задоволенню не підлягають;

- відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, оскільки позивач не зареєстрував податкові накладні у порядку, встановленому пунктом 4.2. договору, у період, зазначений у розрахунках заборгованості за договором, які додані до позову;

- крім того, сума нарахованої пені є надмірною та порушує принцип справедливості, розумності та добросовісності;

- таким чином, враховуючи несвоєчасну реєстрацію податкових накладних з незалежних від відповідача причин, сума нарахованої пені порушує принцип справедливості, розумності та добросовісності;

- позивач прострочив реєстрацію податкових накладних, отже 3% річних відповідачем не сплачуються;

- відповідач не винен у заподіянні таких збитків, оскільки був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання щодо оплати по договору у зв`язку з невиконанням позивачем пункту 4.2. договору.

Від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. суду № 27962/20 від 24.06.2020), в якій він зазначив наступне:

- вимоги Закону України "Про публічні закупівлі" жодним чином не спростовують позицію позивача щодо визначення термінів виконання господарських зобов`язань;

- не використання позивачем свого права на оскарження умов договору на етапі проведення публічних закупівель, не призводить до позбавлення його права оскаржувати умови договору в майбутньому;

- з умов договору слідує, що реєстрація податкової накладної породжує виключно обов`язок і тільки у замовника. Тому, враховуючи, що умови договору про здійснення оплати після реєстрації податкової накладної стосується лише виникнення обов`язку замовника щодо оплати, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення жодних обов`язків постачальника, то така умова не може розцінюватись як відкладальна;

- у жодному разі позивач не заперечує свій обов`язок з реєстрації податкових накладних. Однак, спираючись на норми цивільного законодавства, якими встановлюються вимоги до визначення строків виконання зобов`язання, позивач вважає дану умову договору такою, що суперечить цивільному законодавству, та не може застосовуватися до даних відносин;

- серед загальних засад цивільного законодавства, закріплених статтею 3 Цивільного кодексу України, встановлені принципи розумності, добросовісності та справедливості. Даним принципам умова пункту 3.4. договору (в частині оплати послуг після реєстрації податкової накладної) суперечить, оскільки податкова накладна взагалі може бути не зареєстрована в ЄРПН;

- відступлення від положень актів законодавства не може бути у випадку якщо норма від якої сторони бажають відступити є імперативною. На думку позивача, положення Цивільного кодексу України щодо визначення моменту виникнення зобов`язань є імперативними нормами, оскільки не містять вказівки на можливість інакшого визначення строків;

- складання і підписання актів приймання-передачі об`єктів в ремонт та з ремонту, як зазначає відповідач у відзиві на позов, передують підписанню акту приймання виконаних робіт;

- акти приймання-передачі об`єктів в ремонт та з ремонту не створюють юридичних фактів щодо виникнення обов`язку по оплаті робіт;

- акти, подані разом з позовною заявою, є належними доказами виконання умов договору виконавцем.

У підготовче засідання 24.06.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному засіданні представники позивача та відповідача повідомили суд про можливе погашення основного боргу, заявленого до стягнення у даній справі, та просили суд надати час для з`ясування вказаних обставин та подання відповідних доказів.

Враховуючи вказане, у підготовчому засіданні 24.06.2020 протокольно було оголошено перерву у судовому засіданні до 08.07.2020.

У підготовче засідання 08.07.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному засіданні представник позивача повідомив суд про повне погашення основного боргу, заявленого до стягнення у даній справі, та просив суд надати час для подання заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи вказане, у підготовчому засіданні 08.07.2020 протокольно було оголошено перерву у судовому засіданні до 16.07.2020.

Від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. суду №32282/20 від 16.07.2020), в якій він просив суд розглядати наступні позовні вимоги:

- визнати недійсною умову пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ віл 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 289 602 грн. 95 коп., яка складається з наступних сум:

- 231 546 грн. 23 коп. - пеня;

- 17 321 грн. 72 коп. - інфляційні втрати;

- 40 735 грн. 00 коп. - 3% річних. Вказана заява мотивована тим, що під час розгляду справи відповідачем оплачена заборгованість за договором № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в сумі 1 339 260 грн. 00 коп. згідно з платіжними дорученнями № 2815481 від 12.06.2020, № 2816769 від 12.06.2020 та № 2815692 від 12.06.2020, які були долучені до матеріалів справи.

З приводу заяви про зменшення розміру позовних вимог суд зазначає таке.

За змістом статті 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами та позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження

З огляду на викладене, вказана заява була прийнята судом до розгляду та подальший її розгляд здійснювався з урахуванням позовних вимог, викладених у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 16.07.2020.

У підготовче засідання 16.07.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 16.07.2020 судом були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, які передбачені у статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з виконанням завдань підготовчого провадження, ухвалою суду від 16.07.2020 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 29.07.2020.

У судове засідання 29.07.2020 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у вказаному судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, з урахуванням заяви про їх зменшення, у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та його заявах по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

З приводу строку вирішення даного спору суд вважає за необхідне вказати таке.

Провадження у даній справі було відкрито ухвалою суду від 29.04.2020.

При цьому, господарським судом під час розгляду даної справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2", а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Разом з тим, у відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В той же час, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 17.07.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, та яким були внесені зміни до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України, - процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, строк на вирішення даної справи господарським судом не є порушеним.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 29.07.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг (виконання робіт), факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 27.11.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", яке в подальшому змінили своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія "Квік-2006", яке 25.01.2019 змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" (далі - виконавець, позивач) було укладено договір № ПР/Т-181287/НЮ (далі - договір, а.с.11-15), за яким виконавець зобов`язується надати послуги з капітального ремонту обладнання локомотивів при проведенні поточного ремонту локомотивів (далі - об`єктів ремонту), переданих замовником виконавцю в обсягах згідно з додатком № 1 до договору, у порядку та строки, передбачені договором у додатку № 2, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги надані виконавцем (пункт 1.1. договору).

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2018.

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до умов пункту 4.1. договору ціна капітального ремонту обладнання локомотивів визначається торгами. Вартість виконання послуг з капітального ремонту обладнання локомотивів визначається калькуляцією та зазначається у додатку № 1 до договору. До нього надаються планові калькуляції з обов`язковим наданням розшифровок по статтям витрат (матеріальних витрат із зазначенням їх типу, марки, ДСТУ, трудомісткості робіт, основної та додаткової заробітної плати, накладних витрат, витрат на збут). Фактична вартість капітального ремонту обладнання локомотивів буде корегуватися у бік зменшення від ступеня зносу, тобто по факту наданих послуг, згідно дефектних актів, виконавчих калькуляцій та двосторонніх актів, пред`явлених до сплати замовнику, в межа суми договору.

Згідно з пунктом 1.2. договору об`єм закупівлі може бути зменшено залежно від реального фінансування видатків.

У пункті 2.1 договору сторони визначили, що послуги з капітального ремонту обладнання локомотивів надаються на території виконавця (м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8а). Доставка об`єктів в ремонт та з ремонту здійснюється замовником власними силами за свій рахунок.

Відповідно до змісту пунктів 2.2., 2.4. та 2.5. договору подача та приймання в ремонт об`єктів ремонту оформляється "Актом приймання в ремонт і попереднього зовнішнього огляду обладнання", за підписом представників виконавця і замовника на території виконавця). Після ремонту об`єктів, проведеного виконавцем, здійснюється здача об`єктів з ремонту із підписанням протягом трьох календарних днів двостороннього "Акту приймання-передачі об`єкту з ремонту" та "Акт приймання-передачі металобрухту" з кожного об`єкту ремонту (додаток № 6 до договору). Після надходження об`єкту ремонту до структурного підрозділу замовника (локомотивного депо), замовник складає "Акт приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів" за формою рекомендованою наказом від 03.08.2005 № 235-Ц додаток № 4 до договору, щодо відповідності обсягу та якості наданих послуг з ремонту умовам даного договору, що підписується протягом 10 календарних днів від дати надходження об`єкту ремонту замовнику.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем були надані відповідачу послуги, обумовлені пунктом 1.1. договору, в обсязі та строки, що були погоджені сторонами в договорі, загальна вартість яких склала 1 339 260 грн. 00 коп., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:

- актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.4 від 04.03.2019 на суму 241 200 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 40 200 грн. 00 коп. (а.с. 16);

- актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.7 від 04.03.2019 на суму 706 800 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 117 800 грн. 00 коп. (а.с. 17);

- актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0314.3 від 14.03.2019 на суму 391 260 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 65 210 грн. 00 коп. (а.с. 18).

Вказані акти підписані без жодних зауважень уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у пунктах 4.2. та 4.3. договору сторони передбачили, що:

- розрахунок за послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати замовником наданого виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної (пункт 4.2. договору);

- форма розрахунків - грошова, повна, безготівкова, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (пункт 4.4. договору).

При цьому, позивач вважає умову пункту 4.2. договору в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної - недійсною в розумінні статті 215 Цивільного кодексу України, та просить суд визнати її такою, оскільки:

- згідно зі статтею 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати;

- умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку відповідача здійснити оплату після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату або чітко визначений період у часі;

- відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсною умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, а позивач не заперечує, що договір №ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 був укладений за процедурою відкритих торгів відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" (ідентифікатор закупівлі - UA-2018-10-01-000619-b), тобто саме позивачем було подано тендерну пропозицію та запропоновано проект договору.

В матеріалах справи відсутні докази оскарження ТОВ "Машинобудівний завод "Квік" у відповідності до статті 18 Закону України "Про публічні закупівлі" процедури закупівлі до Антимонопольного комітету України, а також докази його звернення до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до умов договору в цій частині.

Згідно з положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відтак, однією із умов формування податкового кредиту покупцем є факт реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відсутність такої реєстрації виключає можливість формування податкового кредиту за такою податковою накладною.

За приписами пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить, зокрема понад 10 тисяч гривень - з 01.01.2012.

Тобто, саме на позивача, як продавця товарів/послуг, покладений обов`язок здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з нормами статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Слід відзначити, що відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору щодо такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні. Отже, на відміну від строку, яким є визначений проміжок часу до відомого моменту або події, яка має неминуче настати, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати.

Втім, враховуючи, що умова договору про здійснення оплати після реєстрації податкової накладної стосується лише виникнення обов`язку замовника щодо оплати, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення жодних обов`язків постачальника, то така умова не може розцінюватись як відкладальна в розумінні частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України.

В той же час, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальною засадою цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору.

Згідно з частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства."

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 Цивільного кодексу України та уклали договір про надання послуг, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись, що свідчить як про реалізацію сторонами свободи договору, так і недопущення порушення умов цього договору.

Таким чином, реалізуючи свою свободу договору сторони вільно, самостійно, на власний розсуд, тобто за волевиявленням обох сторін, у пункті 4.2. договору погодили, що розрахунок за послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати замовником наданого виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 по справі № 914/883/19.

Отже, з огляду на положення частини 1 статті 1, статті 626 Цивільного кодексу України між сторонами у справі виникли майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вказане, керуючись свободою договору та майновою самостійністю вибору контрагента позивач, підписавши укладений з позивачем договір, погодився з його умовами, в тому числі щодо строків оплати.

Так, матеріали справи не містять доказів недотримання сторонами під час укладення правочину вимог статті 203 Цивільного кодексу України, а позивачем не доведено наявність порушень вимог чинного законодавства, що можуть бути підставами для визнання умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку оплати робіт після реєстрації податкової накладної недійсною, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги позивача щодо визнання недійсною умови пункту 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 в частині обов`язку замовника з оплати робіт після реєстрації податкової накладної.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, розрахованих за період з 16.04.2019 по 22.04.2020 (пені - з 16.04.2019 по 25.10.2019), суд зазначає таке.

У пункті 5.6. договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується у день виникнення податкових зобов`язань з ПДВ (за операціями із договору) скласти в електронній формі податкову накладну з дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку складання та форми податкових накладних та зареєструвати її у встановлені чинним законодавством строки в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як було вказано вище, згідно з пунктом 4.2. договору розрахунок за послуги з капітального ремонту проводиться шляхом оплати замовником наданого виконавцем рахунку протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної.

Відповідно до умов пункту 5.5. договору за несвоєчасний розрахунок замовника з виконавцем за виконаний обсяг послуг з капітального ремонту, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп. та 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні за спірними актами приймання-передачі робіт (надання послуг) були зареєстровані наступним чином:

- податкова накладна, складена 04.03.2019, на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ, на суму 241 200 грн. 00 коп., складена за актом № 0304.3 від 04.03.2020, зареєстрована 08.05.2020 (а.с.100);

- податкова накладна, складена 04.03.2020, на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ, на суму 706 800 грн. 00 коп., складена за актом № 0304.7 від 04.03.2020, зареєстрована 07.05.2020 (а.с.101).

- податкова накладна, складена 14.03.2020, на загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ, на суму 391 260 грн. 00 коп., складена за актом № 0314.3 від 14.03.2020, зареєстрована 07.05.2020 (а.с.99).

Враховуючи обставину реєстрації вказаних податкових накладних, як підставу згідно із пунктом 4.2. договору для оплати наданих послуг, відповідачем здійснено оплату наданих за спірними актами послуг наступним чином:

- надані за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.4 від 04.03.2019 на суму 241 200 грн. 00 коп. послуги оплачені згідно з платіжними дорученнями № 2815481 від 12.06.2020 в сумі 241 200 грн. 00 коп. (а.с.125);

- надані за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0304.7 від 04.03.2019 на суму 706 800 грн. 00 коп. послуги оплачені згідно з платіжними дорученнями № 2815692 від 12.06.2020 в сумі 706 800 грн. 00 коп. (а.с.127);

- надані за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 0314.3 від 14.03.2019 на суму 391 260 грн. 00 коп. послуги оплачені згідно з платіжними дорученнями № 2816769 від 12.06.2020 в сумі 391 260 грн. 00 коп. (а.с.126).

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення:

- пені за загальний період простроченняз 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп.;

- інфляційних втрат за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп.;

- 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп., відсутні, оскільки прострочення оплати наданих за спірними актами послуг у вказані періоди відсутнє. В даному випадку суд керується умовами пункту 4.2. договору, які передбачають, що оплата здійснюється протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами "Акту приймання з капітального ремонту (модернізації) тягового рухомого складу, його вузлів та агрегатів", але не раніше реєстрації податкової накладної.

Слід відзначити, що правомірність будь-якого правочину презюмується - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України); а в силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідна умова договору, зазначена в пункті 4.2. договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018, була дійсною при виконанні сторонами своїх зобов`язань, а з огляду на відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання її недійсною залишається бути обов`язковою для сторін під час вирішення спору по суті господарським судом, та є правомірною в контексті вимог статті 204 Цивільного кодексу України, оскільки у справі відсутні відомості про припинення дії згаданого пункту договору або визнання його недійсним у встановленому законом порядку.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" пені за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 25.10.2019 в сумі 231 546 грн. 23 коп., інфляційних втрат за період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 17 321 грн. 72 коп., 3% річних за загальний період прострочення з 16.04.2019 по 22.04.2020 в сумі 40 735 грн. 00 коп., у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 13, 14, 20, 41, 42, 73-74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за надані послуги згідно договору № ПР/Т-181287/НЮ від 27.11.2018 у загальному розмірі 289 602 грн. 95 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.07.2020) та визнання недійсною умови пункту 4.2. договору - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік".

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.08.2020.

Суддя Ю.В. Фещенко