ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/1388/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Богацької Н.С., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м.Миколаїв

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року в частині передачі справи в порядку ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства та передачі справи на розгляд до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи № 913/266/20, м. Миколаїв, суддя Смородінова О.Г., повний текст ухвали складено та підписано 16.06.2020 року

у справі № 915/1388/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м.Сєвєродонецьк

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв

про стягнення заборгованості в загальній сумі 31 032 418 грн. 87 коп. за кредитними договорами № 12-041037 від 28.10.2014 року, № 12-061008 від 25.10.2006 року, № 12-080201 від 22.02.2008 року -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ», м.Сєвєродонецьк (за твердженням позивача нова назва - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв, в якій просило суд (з урахуванням заяв про збільшення та зменшення позовних вимог) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв на користь Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м.Сєвєродонецьк заборгованість (у загальному розмірі 31 032 418 грн. 87 коп.) за Кредитним договором № 12-04-1037 від 28.10.2004 року: 3% річних у розмірі 3 751 грн. 18 коп., інфляційні втрати у розмірі 36 898 грн. 70 коп.; за Кредитним договором № 12-061008 від 25.10.2006 року: проценти за користування коштами у розмірі 4 847 358 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 1 176 947 грн. 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 204 595 грн. 10 коп.; за Кредитним договором № 12-080201 від 22.02.2008 року: проценти за користування коштами у розмірі 4 205 054 грн. 21 коп., 3% річних у розмірі 908 533 грн. 45 коп., інфляційних втрат у розмірі 8 649 280 грн. 52 коп.; покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 240 000 грн.

Позовна заява обґрунтована несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати заборгованості за Кредитними договорами № 12-041037 від 28.10.2004 року, № 12-061008 від 28.10.2006 року, № 12-080201 від 22.02.2008 року, в зв`язку з чим, позивачем також було нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних, інфляційні втрати та проценти за користування коштами.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 року, у справі № 915/1388/16 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м.Миколаїв на користь позивача 8 653 686 грн. 09 коп. процентів за користування грошовими коштами, 1 869 440 грн. 98 коп. 3% річних, 19 779 911 грн. 83 коп. інфляційних втрат та 234 360 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 915/1388/16 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв задоволено частково; рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2018 року у справі № 915/1388/16 скасовано; справу №915/1388/16 направлено до Господарського суду Миколаївської області на новий розгляд.

Під час нового розгулу справи, 06.04.2020 року до Господарського суду Миколаївської області від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», м.Київ надійшли заяви про процесуальне правонаступництво, відповідно до якої останній просив суд здійснити заміну позивача у справі № 915/1388/16 з Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк на належного позивача Публічне акціонерне товариство «УКРІНБАНК», м. Київ, що перебуває в процедурі ліквідації державою в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з метою попередження подальшого протиправного відчуження активів Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК», м. Київ і незаконного зменшення ліквідаційної маси цього Банку, попередження збитків для держави в особливо великих розмірах.

Також 09.06.2020 року до Господарського суду Миколаївської області від Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" надійшла заява про заміну сторони у справі, в якій заявник просив суд постановити письмову ухвалу про заміну сторони у справі як учасника процесу - позивача на Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк", що ліквідується державою, замість Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" у цій справі.

В обґрунтування вказаних заяв представник Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», м. Київ посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.12.2019 року у справі № 925/698/16 та ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, заявником стверджується, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16 встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк», м. Київ не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк, з огляду на безпідставне і неправомірне переоформлення коду Товариства у ЄДРПОУ, а відтак Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк не набуло прав банку.

28.05.2020 року до Господарського суду Миколаївської області від представника Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк надійшло клопотання про передачу справи в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої позивач просив суд справу № 915/1388/16 передати до Господарського суду Луганської області для розгляду в рамках провадження у справі №913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк.

Вказане клопотання мотивоване тим, 15.05.2020 року на офіційному веб-сайті ВГСУ опубліковано повідомлення № 64793, відповідно до якого 15.05.2020 року Господарським судом Луганської області відкрито провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк, а тому, згідно з положеннями чинного законодавства України, зокрема ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Крім того, позивач наголошує на тому, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 604/6254/15-ц.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року у справі №915/1388/16 (суддя Смородінова О.Г.) в задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" б/н від 06.04.2020 року про процесуальне правонаступництво Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" відмовлено; в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" б/н від 09.06.2020 року про заміну сторони у справі як учасника процесу - позивача на Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" відмовлено; клопотання Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" б/н від 25.05.2020 року про передачу справи в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства задоволено; матеріали справи № 915/1388/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський бізнес-центр "Олександрівський" про стягнення заборгованості в загальній сумі 31 032 418,87 грн. за кредитними договорами № 12-041037 від 28.10.2004 року, № 12-061008 від 25.10.2006 року, № 12-080201 від 22.02.2008 року передано до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Стосовно питання щодо заміни позивача у справі № 915/1388/16, ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, які входять до предмета доказування у межах вирішення даного спору у справі № 915/1388/16 (у тому числі, щодо наявності чи відсутності порушеного права позивача), мають досліджуватись судом саме у відношенні Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», а не у відношенні Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк». Щодо посилання заявника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №925/698/16 суд зазначив, що обставини, встановлені постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі № 925/698/16, мають бути враховані судом при вирішені спору про право цивільне при розгляді позовної вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк. Крім того, місцевий господарський суд наголосив, що у разі здійснення заміни сторони (позивача) у справі за клопотанням Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», м. Київ, суд фактично замість Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк вирішить питання про те, чи є право Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», м. Київ (яке внаслідок вчинення відповідної процесуальної дії набуде статусу позивача), порушеним. З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку правонаступництва (як похідного правонабуття) у розумінні приписів ст. 52 Господарського процесуального кодексу України не відбулось.

В частині задоволення клопотання позивача про передачу справи в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства на розгляд іншого суду, місцевий господарський суд зазначив, що, відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів, з огляду на що, оскільки в межах даної господарської справи № 915/1388/16 стороною виступає Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк, стосовно якого Господарським судом Луганської області відкрито провадження у справі про банкрутство (справа № 913/266/20), дійшов висновку про передачу справи № 915/1388/16 до Господарського суду Луганської області для її розгляду в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв з ухвалою суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року у справі № 915/1388/16 скасувати частково, а саме, в частині задоволення клопотання Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м.Сєвєродонецьк від 25.05.2020 року про передачу справи в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства та направлення матеріалів справи № 915/1388/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв про стягнення заборгованості до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м.Сєвєродонецьк та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк») та Закритим акціонерним товариством «Алекс-Юг» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський») було укладено Кредитні договори № 12-041037 від 28.10.2004 року, 12- 061008 від 25.10.2006 року, № 12 - 080201 від 22.02.2008 року, при цьому, Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» не є стороною вищевказаних кредитних договорів, а також не є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк", яке було стороною таких договорів.

Скаржник наголошує, що незважаючи на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/698/16, в якій, зокрема, зазначено, що: «ПАТ "Український інноваційний банк" та ПАТ "УКРІНКОМ" (ПАТ "Українська інноваційна компанія") мають один й той самий ідентифікаційний код юридичної особи № 0583988. Дата реєстрації цих юридичних осіб, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі також - Єдиний реєстр), також збігається», перетворення (зміна назви та правового статусу), які відбулися з Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк", були здійснені із порушенням чинного законодавства, що в свою чергу унеможливлює встановлення належної правосуб`єктності позивача, в статуті якого не міститься такого виду діяльності, як банківська діяльність, а тому останній не має права розпоряджатися банківськими активами, у тому числі стягувати заборгованість за кредитними договорами та взагалі не має права набувати прав та обов`язків, діючи на підставі протиправно зареєстрованих установчих документах.

При цьому, апелянт вважає, що предмет даного позову стосується саме Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», м. Київ, тоді як ніяких майнових прав Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», м.Сєвєродонецьк за спірними договорами не набуло, а тому скаржник не вбачає необхідності в передачі справи до розгляду разом зі справою про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк, оскільки на кількість майна для погашення вимог кредиторів розгляд даної справи не вплине.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року в частині передачі справи в порядку ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства та передачі справи на розгляд до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи №913/266/20 у справі № 915/1388/16; справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

27.07.2020 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року у справі № 915/1388/16 залишити без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.

У відзиві позивач зазначає, що 21 жовтня 2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, ч. 2 та 4 Прикінцевих та перехідних положень якого унормовано, що з дня введення його в дію Закон про банкрутство втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство (крім справ, які перебувають на стадії санації) здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Однією із важливих новел вказаного окдексу є те що, сформована останніми роками судова практика стосовно того, що за умови відкриття провадження у справі про банкрутство боржника вирішення усіх майнових спорів з вимогами до боржника здійснюється у межах справи про банкрутство без порушення нових справ задля судового контролю за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів та відновлення платоспроможності боржника, знайшла своє втілення на законодавчому рівні. Свідченням цього є норма ст. 7 Кодекс України з процедур банкрутства, аналіз якої дає підстави дійти висновку, що до юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, відтепер віднесені не тільки майнові, а й немайнові спори, що виникають як з приватних, так і з публічних правовідносин, у яких стороною є боржник.

З урахування викладеного та з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц, позивач вважає, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року в частині передачі справи в порядку ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства на розгляд до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи №913/266/20 не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 року у справі № 913/266/20 було, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.11.2020 року.

З вказаного випливає, що на даний час у провадженні Господарського суду Луганської області перебуває справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", провадження в якій здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом України з процедур банкрутства, та в якій введено процедуру розпорядження майном боржника.

28.05.2020 року до Господарського суду Миколаївської області від представника Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк надійшло клопотання про передачу справи в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої позивач просив суд справу № 915/1388/16 передати до Господарського суду Луганської області для розгляду в рамках провадження у справі №913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк.

Вказане клопотання мотивоване тим, 15.05.2020 року на офіційному веб-сайті ВГСУ опубліковано повідомлення № 64793, відповідно до якого, 15.05.2020 року Господарським судом Луганської області відкрито провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк, а тому, згідно з положеннями чинного законодавства України, зокрема ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Крім того, позивач наголошує на тому, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 604/6254/15-ц.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року у справі №915/1388/16 (суддя Смородінова О.Г.), в оскаржуваній частині, клопотання Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" б/н від 25.05.2020 року про передачу справи в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства задоволено; матеріали справи № 915/1388/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївський бізнес-центр "Олександрівський" про стягнення заборгованості в загальній сумі 31 032 418,87 грн. за кредитними договорами № 12-041037 від 28.10.2004 року, №12-061008 від 25.10.2006 року, № 12-080201 від 22.02.2008 року передано до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001 року зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

За змістом ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Колегія суддів зазначає, що позовне провадження та провадження у справі про банкрутство відрізняються процесуальними діями суду по встановленню істини у кожній зі справ.

Так, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у т.ч. справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII.

У п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Так, відповідно до ст. 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (ч. 3 вказаної статті).

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Системний аналіз положень чинного процесуального законодавства України та Кодексу № 2597-VIII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Кодексу про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ щодо інших законодавчих актів України.

Зі змісту вказаних норм також вбачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за участю сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство сторони у справі.

Вказане урегулювання процедури розгляду спорів до сторони, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до особи, щодо якої порушено процедуру банкрутства.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу № 2597-VIII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Крім того, слід наголосити, що поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового нагляду у процедурах банкрутства. Наведений вище принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймає рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи. Цей принцип та механізм його застосування відстежується у приписах Кодексу № 2597-VIII. На більш ефективну реалізацію вказаного принципу направлені й приписи процесуального Закону, зокрема ст. 20, 30 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VІІI).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, предметом розгляду справи №915/1388/16 є вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв на користь Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м.Сєвєродонецьк заборгованості (у загальному розмірі 31 032 418 грн. 87 коп.) за Кредитним договором № 12-04-1037 від 28.10.2004 року: 3% річних у розмірі 3751 грн. 18 коп., інфляційні втрати у розмірі 36898 грн. 70 коп.; за Кредитним договором №12-061008 від 25.10.2006 року: проценти за користування коштами у розмірі 4 847 358 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 1 176 947 грн. 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 11 204 595 грн. 10 коп.; за Кредитним договором №12-080201 від 22.02.2008 року: проценти за користування коштами у розмірі 4 205 054 грн. 21 коп., 3% річних у розмірі 908 533 грн. 45 коп., інфляційних втрат у розмірі 8 649 280 грн. 52 коп.

При цьому, ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 року у справі № 913/266/20 було відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.11.2020 року.

З огляду на положення законодавства України, чинного на теперішній момент, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 607/6254/15-ц).

Отже, враховуючи предмет заявлених вимог у даній справі, склад учасників справи, зміст правовідносин, що склалися між цими учасниками, колегія суддів дійшла до висновку про те, що розгляд спорів з майновими вимогами до суб`єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства, необхідно здійснювати відповідно до територіальної юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 року у справі № 199/6577/16-ц (провадження № 61-13297св18) та у постанові від 10.06.2020 року у справі № 640/20224/15-ц.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки в межах даної господарської справи № 915/1388/16 стороною виступає Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія", стосовно якого Господарським судом Луганської області відкрито провадження у справі про банкрутство (справа № 913/266/20), справу №915/1388/16 необхідно передати до Господарського суду Луганської області для її розгляду в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Що стосується доводів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, судова колегія наголошує, що фактично вказані доводи стосуються правового статусу та обсягу цивільної дієздатності позивача у спірних правовідносинах з огляду на перетворення (зміну назви та правового статусу), які здійснювались з Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк". При цьому, вказані обставини мають значення для вирішення спору у даній справі по суті, тоді як наразі предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції з процесуальних питань (передача справи на розгляд іншого суду), тобто, судова колегія, у відповідності до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, позбавлена процесуальної можливості надавати будь-яку оцінку доводам скаржника по суті спору, а ухвала суду в частині відмови у задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" б/н від 06.04.2020 року про процесуальне правонаступництво Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" та відмови у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" б/н від 09.06.2020 року про заміну сторони у справі як учасника процесу - позивача на Публічне акціонерне товариство "Український інноваційний банк" скаржником не оскаржується, а тому, відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд позбавлений можливості переглядати підстави та обґрунтованість такої відмови, оскільки обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, з огляду на що достатніх правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року в частині передачі справи в порядку ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства та передачі справи на розгляд до Господарського суду Луганської області для розгляду спору по суті в межах справи № 913/266/20 у справі № 915/1388/16 не вбачається.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м.Миколаїв не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського Миколаївської області від 11.06.2020 року у справі № 915/1388/16 в частині її передачі в порядку ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства на розгляд до Господарського суду Луганської області по суті спору в межах справи № 913/266/20 відповідає приписам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи і достатніх правових підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», м. Миколаїв на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року у справі № 915/1388/16 в частині її передачі в порядку ст. 7 Кодексу України з питань банкрутства на розгляд до Господарського суду Луганської області по суті спору в межах справи № 913/266/20 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 11.06.2020 року у справі №915/1388/16 в цій частині - залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

судді Н.С. Богацька

Н.М. Принцевська