ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" липня 2020 р.Справа № 922/900/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м.Харків, в інтересах держави, в особі Харківська міська рада
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Фенікс-21", м.Харків,
про стягнення 1349680,20 грн,
за участю представників:

прокуратури - Владимирець А.О. (посвідчення прокурора № 041301 від 10.02.2016);

позивача - не з`явився;

відповідача - Тоцької К.М. (ордер серії ХВ № 517000036 від 16.04.2020);

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 звернувся до Господарського суду Харківської області 25.03.2020 з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Фенікс-21", м.Харків, про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 1349680,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у період з 01.07.2017 по 31.12.2019 безпідставно, а саме без укладення договору оренди землі, використовує земельну ділянку площею 0,4976 га по пр. Московському, 266 у м.Харкові, у зв`язку з чим Харківська міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.03.2020 вищевказану позовну заяву було залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 174 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 01.04.2020 після усунення недоліків позовної заяви, позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 було прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/900/20 за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 06.05.2020, відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження державної реєстрації спірної земельної ділянки за Харківською міською радою; у позовній заяві відсутній належний розрахунок позову; відсутня формула, за якою позивач здійснював розрахунок, відсутні розшифровки коефіцієнтів, посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких здійснювався розрахунок; позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір земельної ділянки, що використовується саме відповідачем; позивачем не доведено порушення права Харківської міської ради відповідачем.

13.05.2020 прокурором надано відповідь на відзив відповідача, в якому прокурор заперечує проти доводів відповідача та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

20.05.2020 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки даний позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності. В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на те, що заступником керівника Харківської місцевої прокуратури №3 у позовній заяві не було обґрунтовано неможливості здійснення Харківською місцевою радою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.

03.06.2020 відповідачем було подано до суду заяву про зупинення провадження у справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 912/2385/18.

Заперечуючи на вищевказане клопотання, прокурор зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18 вже ухвалено судове рішення, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні даного клопотання (відповідні письмові заперечення прокурора були подані до суду 22.06.2020).

Також 22.06.2020 прокурором були подані до суду письмові заперечення на заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, в яких прокурор зазначив, що згідно з чинним законодавством, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, є землями комунальної власності. Харківська міська рада є законним розпорядником земель комунальної власності в межах міста Харкова. Закон не ставить у залежність представництво прокурором інтересів держави від можливості чи неможливості здійснити Харківською міською радою захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку. В основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу), зокрема, лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними. У разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 прокурор зазначає, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 16.07.2020, представниця відповідача просила суд розглянути та задовольнити заяву про залишення позову без розгляду, яку було подано 20.05.2020.

Представниця прокуратури проти заяви відповідача про залишення позову без розгляду заперечувала повністю.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представниць прокуратури та відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви відповідача про залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до господарського суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в господарському суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У зв`язку із наведеним, треба зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття інтереси держави зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Такі правові висновки та їх обґрунтування міститься у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 826/3492/18.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа № 826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила таке.

Частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ж із частиною четвертою статті 23 цього Закону, наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

За змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до Рекомендацій Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону, щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи.

Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13.07.2005, у Висновку № 3 (2008) Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом.

Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19.09.2012, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до господарського суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Проаналізувавши правові висновки Верховного Суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин, встановлених у розглядуваній справі, суд дійшов висновку, що таке представництво: по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.

Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, та змісту позовної заяви, заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в обґрунтування необхідності захисту порушення, на його думку, інтересів держави та підстав для звернення до суду зазначив, що недоотриманням місцевим бюджетом безпідставно збережених ТОВ "СК "Фенікс-21" за рахунок територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради коштів у розмірі 1349680,20 грн порушує визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади м.Харкова як носія єдиного джерела влади в Україні, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку, що в свою чергу, покладає на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави в суді.

У якості доказу нездійснення міською радою захисту інтересів держави прокурор посилається на лист Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 18.03.2020 № 4728/0/226-20, з якого вбачається, що Департаментом заходи правового реагування шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Спортивний клуб "Фенікс-21" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки (кадастровий номер :03:002:0005) комунальної власності по пр.Московському, 266 у м.Харкові не вживались, у зв`язку із неможливістю Харківської міської ради сплатити значно великі суми судового збору за подання позовних заяв майнового характеру.

Як свідчать матеріали справи, прокурор звернувся до міської ради із запитом щодо здійснення останнім заходів захисту інтересів держави в суді 28.02.2020 (лист № 33/1-1267вих-20.

Проте , не дочекавшись відповіді на цей запит та не з"ясувавши обставин , які були викладені у даному листі, а саме чи були вжиті такі заходи, 06.03.2020( тобто через тиждень) прокурором було направлено на адресу міської ради листа, яким було повідомлено , що на його думку вбачаються підстави для представництва інтересів держави в суді та будуть вжиті заходи представницького характеру шляхом звернення з позовною заявою до суду.

Не отримавши відповіді на це повідомлення , вже 25.03.2020 (через тиждень після отримання відповіді на попередній запит від Харківської міської ради) прокурор подав позов до суду.

При цьому, суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18, згідно якого звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Проте, прокурором у справі, що розглядається, не було дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", не надано компетентному органу, до компетенції якого віднесені повноваження із захисту інтересів держави (у даному випадку Харківська міська рада), розумного строку після отримання повідомлення для самостійного звернення до суду з позовом в інтересах держави, що було б достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Крім того із наданого прокурором листа вбачається , що цей лист був складений у відповідь на запит від 28.02.2020 (лист № 33/1-1267вих-20) де міською радою були наведені причини , за яких заходи правового реагування не вживались саме до цього часу , та не було наведено жодного обґрунтування , які б свідчили про те, що орган місцевого самоврядування не мав наміру здійснити судовий захист інтересів держави у разі появи відповідного фінансування. Також у цьому листі не була висловлена правова позиція міської ради щодо представництва прокуратурою інтересів держави в суді , а було тільки зазначено , що співробітниками Департаменту буде забезпечена участь у судовому провадженні .

Отже, прокурор не навів обґрунтувань, які б свідчили про те, що орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені повноваження із захисту інтересів держави (у даному випадку Харківська міська рада), усвідомлено всупереч цим інтересам не звертається до суду за відповідним захистом.

З огляду на викладене, суд вважає, що прокурор не довів, що Харківська міська рада не здійснює захист інтересів держави чи здійснює його неналежно, а отже не довів підстав представництва.

Суд звертає увагу, що перевірка права прокурора на звернення до господарського суду передує розгляду питання щодо правомірності дій відповідача, що оскаржуються (розгляду справи по суті). Встановлення обставин, що свідчать про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже і права на звернення до суду, є перешкодою для розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У статті 174 ГПК України передбачено підстави для залишення позовної заяви без руху та її повернення. Однак такі процесуальні суд може вчиняти лише на стадії відкриття провадження. Якщо відповідні обставини виявлено на стадії судового розгляду або після ухвалення судового рішення, то процесуальним наслідком відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави є залишення позовної заяви без розгляду (п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 53, 226, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивний клуб "Фенікс-21" (вх. № 1663 від 20.05.2020).

Позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.07.2020.

Суддя Н.М. Кухар