РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2020Справа № 910/7484/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу № 910/7484/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОІЛ ЮГ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 58 385,04 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОІЛ ЮГ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 58 385,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем термінів доставки вантажу за накладною СМГС № 04877277 від 28.11.2019, у зв`язку з чим позивач просить стягнути штраф у сумі 58 385,04 грн. на підставі ст. 24, 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01 листопада 1951 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін.

30.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуальних строків.

16.07.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній позов не визнає, посилаючись на наступне. Позивач всупереч вимогам параграфу 2 ст. 45 УМВС, здійснював розрахунок неустойки не від провізної плати, а від всіх провізних платежів в розмірі 194 616,79 грн, що включають в себе додаткові збори. Позивач направив на адресу відповідача претензію № Пр-7-2 від 16.01.2019 про сплату неустойки, яка отримана останнім 20.01.2019. Відповідач відповідно до § 1 статті 46 УМВС повинен був розглянути претензію по суті та надати відповідь в строк до 28.07.2020, позовна заява у даній справі відправлена до суду 26.05.2020. На дату подачі позовної заяви - 26.05.2020 та відкриття провадження у справі - 02.06.2020 строк розгляду претензії не сплив. Отже позивачем не дотримано процедуру досудового врегулювання спору.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про продовження процесуальних строків, дійшов висновку про його обґрунтованість та прийняв до розгляду відзив відповідача.

У частині восьмій статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.11.2019 Акціонерним товариством «Орлен Летува» зі станції відправлення «Бугяняй» (код станції 126302) Литовські залізничні дороги на адресу отримувача ТОВ «Оіл Юг» станція призначення "Одеса-Застава 1" Одеської залізниці, згідно з накладної № 0487277 було відправлено вантаж у вагонах №№ 51527620, 51536845, 54249487, 56764795, 58706730.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із статтею 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як вбачається з матеріалів справи, перевезення вантажу здійснювалося залізницями України та Литовської Республіки, а отже регулюється Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі - УМВС, Угода).

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна.

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів», тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України № 246 від 03.04.1993 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України слід забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

§ 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Як вбачається із залізничної накладної № 0487277 вантаж був відправлений 28.11.2019 зі станції «Бугяняй», який прибув на станцію призначення через 15 діб, а саме 13.12.2019. Загальна відстань перевезення становить 1762 км (Бугяняй (126302) - Кяна (120202) 349 км + Гудогай (164107) - Словечно (151200) 544 км + Бережесть (348303) - Одеса-Застав І (405101) 869 км.

Згідно зі статтею 24 УМВС:

§ 1. Якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

§ 2. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

- для контейнері - 1 доба на кожні початі 150 км;

- для інших відправок -1 доба на кожну почату 200 км.

§ 3. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

§ 4. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

§ 5. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Таким чином, у відповідності до ст. 24 УМВС термін доставки вантажу за вказаною накладною на відстань 1762 км складає: 1762/200 = 8,81 = 9 діб + 1 доба (на операції пов`язані з відправленням вантажу) = 10 діб, але фактично склав 23 доби.

Термін доставки вантажу, який було направлено позивачем за вказаною накладною, мав складати 08.12.2019.

Однак відповідачем допущено перевищення терміну доставки вантажу на 13 діб та здійснено доставку вантажу 21.12.2019.

Відповідно до § 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Так, § 2 статті 45 УМВС розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Так, на підставі зазначеного припису УМВС, позивачем у зв`язку з тим, що за накладною № 0487277 мало місце перевищення терміну доставки здійснено розрахунок неустойки у розмірі 30% провізної плати, що становить 58385,04 грн.

Відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У частині 1 статті 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до § 1 статті 46 УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

§ 3 статті 46 УМВС передбачено, що претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

§ 2 статті 47 УМВС передбачено момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

§ 1 статті 47 УМВС передбачено умови, за дотримання яких може пред`являтися відповідний позов. Так, відповідно до положень даного параграфу позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

За приписами § 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково.

З системного тлумачення змісту статті 47 УМВС вбачається, що право на звернення із позовом виникає у особи при одночасній наявності умов, які передбачені усіма трьома параграфами даної статті.

У свою чергу § 7 статті 46 УМВС передбачено, що перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її та надати на неї відповідь, і при повному чи частковому визнанні претензії сплатити особі, що звернулася з претензією, належну до сплати суму.

В матеріалах справи наявна претензія позивача № Пр-7-2 від 16.01.2020 адресована відповідачу щодо відправки вантажу за накладною № 0487277 про стягнення неустойки за порушення терміну доставки вантажу, яка надіслана відповідачу 16.01.2020, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та отримана відповідачем 20.01.2020, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №740.

17.03.2020 Департамент комерційної роботи АТ «Укрзалізниця» листом № ЦМЮ-136 повідомив позивача, що зважаючи на введений постановою Кабінету міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» на всій території встановлено карантин, обмежено пасажирські перевезення, включаючи метрополітен, обмежено знаходження фахівців на робочих місцях та ін. та обставини не переробної сили, термін на розгляд і надання відповідей на претензії, заявлені товариству з причин порушення терміну доставки та незбереження перевезень, буде продовжено згідно з п. 1 зазначеної постанови до врегулювання ситуації.

Разом з цим, визначений УМВС 180-денний строк, встановлений на розгляд цієї претензії перевізником, з урахуванням ст. 253 та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України спливає 18.07.2020 включно. Отже, саме з моменту закінчення вказаного строку у позивача згідно з приписами статті 47 Угоди виникає можливість пред`явлення до суду позову про стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Відповідач надав до матеріалів справи лист від 22.06.2020 за вих № ЦМ-919/20, яким повідомив позивача, що визнає претензію щодо відшкодування коштів за порушення терміну доставки вантажу за відправкою Бугяняй - Одеса-Застава № 0487277 в сумі 51 575,76 грн, що складає 30% від провізної плати, та зобов`язується перерахувати вказані кошти через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця».

Отже, відповідач виконав свій обов`язок щодо розгляду претензії у встановлений § 7 статті 46 УМВС строк та надав відповідь про її часткове задоволення

Позивач заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, належними засобами доказування не спростував та станом на дату розгляду справи доказів не отримання коштів від відповідача суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

З огляду на те, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 29.05.2020, що підтверджується відбитком календарного штемпеля, проставленим на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява, тобто до спливу встановленого Угодою строку на розгляд відповідачем претензії позивача та до моменту виникнення в останнього можливості звернення з відповідним позовом до суду в розумінні імперативних приписів параграфу 3 статті 47 Угоди, суд дійшов висновку, що звернення до суду з позовом про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу є передчасним, відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.08.2020.

Суддя А.І. Привалов