УХВАЛА

про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову

м. Київ

24.07.2020Справа № 910/7720/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Коваленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/7720/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр»

про стягнення 1398026,96 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Криницький О.М. за трудовим договором від 01.01.2012;

від відповідача: Зюнькіна В.В. довіреність №03/01-20 від 02.01.2020;

Кобець Р.Ю. ордер серії АІ №1046130 від 24.07.2020.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» (далі - відповідач) про стягнення 1398026,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення терміну дії договору оренди нежитлового приміщення від 11.09.2009, відповідач не повернув орендоване майно у зв`язку з чим позивачем нараховано у відповідності до статті 785 Цивільного кодексу України неустойку у розмірі 1398026,96 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/7720/20 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 28.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2» про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 1398026,96 грн.

22.07.2020 через відділ діловодства суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2020.

Окрім того, 22.07.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 у відповідності до частини 2 статті 145 Господарського процесуального кодексу України для розгляду клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову призначено судове засідання на 24.07.2020.

24.07.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до клопотання про скасування заходів забезпечення позову витягу з веб-сайту Державної фіскальної служби України про відсутність податкового боргу станом на 21.07.2020.

Представники відповідача у судовому засіданні 24.07.2020 надали пояснення щодо клопотання про скасування заходів забезпечення позову, просили суд його задовольнити; представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову обґрунтоване тим, що ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.02.2020 у справі №910/529/20, яка є чинною на даний час, заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2» вчиняти будь-які дії щодо передачі орендованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» майна іншим особам та вчиняти будь-які дії щодо примусового звільнення ТОВ «Сінема-Центр» орендованих приміщень, що спростовує доводи позивача про умисне невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди з повернення майна. До того ж, як вказує відповідач, 11.02.2020 позивачем було вимкнено електропостачання, що унеможливило використання кінотеатру та не дало б змоги відповідачу демонтувати обладнання. Окрім цього відповідач наголошує на тому, що наявність карантинних обмежень до 02.07.2020 суттєво вплинула на його фінансовий стан, оскільки позбавила можливості здійснювати належним чином господарську діяльність та повністю позбавила джерел доходу, а відтак вжите ухвалою суду забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти не відповідає критеріям розумності, співмірності та адекватності. Також відповідач стверджує, що він в жодному випадку не може вважатися таким, що відмовлятиметься чи ухилятиметься від виконання майбутніх судових рішень, оскільки він здійснює діяльність з демонстрування фільмів у кінотеатрах власної мережі і має значні масиви стаціонарно розміщеного майна та ділової активності.

Оцінивши обґрунтування, наведені Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» у поданому клопотанні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2009 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах (п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003).

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Тобто забезпечення позову має тимчасовий характер, спрямований саме на гарантування виконання майбутнього рішення господарського суду.

З наведеного у сукупності полягає, що метою вжиття заходів забезпечення позову ухвалою суду від 16.07.2020 було саме забезпечення ефективного судового захисту та реального відновлення прав та законних інтересів позивача у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом надана оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Частиною 1 статті 145 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Водночас суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2019у справі №15/155-б.

Однак обставини, якими Товариство з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» обґрунтовує клопотання про скасування заходів забезпечення позову, не є новими та не вказують на нівелювання підстав для забезпечення позову, які було наведено в ухвалі від 16.07.2020 Господарського суду міста Києва.

Зокрема, судом було враховано, що ухвалами Господарського суду Тернопільської області від 06.03.2020 та від 17.03.2020 у справі №910/529/20 Товариству з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» двічі надавався строк для внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 266390,18 грн в межах застосованих заходів зустрічного забезпечення у справі №910/529/20, однак заявник так і не виконав вимоги ухвал суду, що спростовує доводи відповідача про те, що він не може вважатися таким, що відмовлятиметься чи ухилятиметься від виконання можливих судових рішень.

Не може бути підставою для скасування заходів забезпечення позову і посилання відповідача на те, що в нього станом на 21.07.2020 відсутній податковий борг, який, як зазначили в судовому засіданні представники, був погашений відповідачем, оскільки при постановленні ухвали про застосування заходів забезпечення позову судом прийнято до уваги не лише наявність податкового боргу, а й те, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів №216631894 у відповідача відсутнє майно, за рахунок якого можливо було б задовольнити грошові вимоги, у разі задоволення позову. Так згідно довідки з реєстру №216631894 Товариству з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» належать лише земельні ділянки, які ним передані в іпотеку у зв`язку з тим, що ТОВ «Сінема-Центр» є позичальником 50000000,00 грн за кредитним договором від 17.04.2018, інше ж майно перебуває в оренді.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Доказів припинення вказаних обтяжень суду надано не було.

Разом з цим, слід зауважити, що у випадку задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1398026,96 грн виконання судового рішення у справі безпосередньо залежатиме від наявності у відповідача грошових коштів у зазначеному розмірі, а відтак застосований захід забезпечення позову безпосередньо пов`язаний та співмірний з предметом позову (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.03.2020 №910/12117/19).

В свою чергу, у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 роз`яснено, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат, що спростовує доводи відповідача про не можливість накладення арешту на всю суму заявлених вимог.

При цьому, заявник не навів документально підтверджених доводів щодо того, що обрані заходи до забезпечення позову можуть мати своїм наслідком припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання чи обмеження його діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Обставини, якими ТОВ "Сінема-Центр» обґрунтовано клопотання про скасування заходів забезпечення позову, не вказують на те, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджатиме належному виконанню судового рішення.

При цьому суд зауважує, що викладені в клопотанні доводи щодо перешкоджання позивачем відповідачу у використанні кінотеатру і можливості демонтажу обладнання мають бути предметом дослідження під час розгляду справи по суті позовних вимог. За змістом норм Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи заявника про необхідність скасування заходів забезпечення позову фактично зводяться до його незгоди з постановленою ухвалою, оскільки вжиті заходи, на його думку, не відповідають критеріям розумності, обґрунтованості, адекватності і співмірності, втім це не може бути підставою для застосування вимог статті 145 Господарського процесуального кодексу України.

Нормами чинного законодавства визначено засади та окремі механізми реалізації прав всіх учасників судового процесу, в тому числі, забезпечення права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, що може бути реалізовано у передбаченому чинним господарським процесуальним законодавством порядку у разі непогодження з процесуальними рішеннями судді.

А від так, клопотання про скасування вжитих заходів забезпечення позову не є переглядом або переоцінкою судом доказів та доводів, що досліджувалися при розгляді заяви про забезпечення позову, що може здійснюватися лише в порядку апеляційного або касаційного оскарження ухвали про забезпечення позову.

Обґрунтованість клопотання про скасування заходів забезпечення позову, що заявлене в процесі розгляду справи, досліджується судом лише з огляду на наявність нових обставин або з огляду на зміну підстав, які були покладені в основу прийнятого раніше рішення про забезпечення позову, наявність яких заявником не доведено.

Отже, посилання заявника на безпідставність та необґрунтованість, вжитих ухвалою від 16.07.2020 Господарського суду міста Києва по справі №910/7720/20 заходів забезпечення позову може бути предметом розгляду та оцінки під час апеляційного оскарження судового рішення, проте, ніяким чином не під час вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову у порядку статті 145 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 16.07.2020 Господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 145, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2020.

Згідно з ч.1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.07.2020.

Суддя Т.В. Васильченко