ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" липня 2020 р.м. Одеса Справа № 916/1309/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/1309/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" (66300, Одеська обл., м. Подільськ, вул. Соборна, б. 216-А; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Підмазко Ольги Павлівни ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

Про стягнення 9602,14 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Підмазко Ольги Павлівни про стягнення 23602,14 грн.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" обґрунтовано неналежним виконання з боку Фізичної особи-підприємця Підмазко Ольги Павлівни прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №7898 від 01.06.2012р. та направлено на стягнення, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.07.2020р., загальної заборгованості у розмірі 9602,14 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.05.2020р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1309/20. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "15" червня 2020 р. о 11:00.

11.06.2020р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути основний борг у розмірі 13536,88 грн., пеню у розмірі 2268,52 грн. та 3% річних у розмірі 296,74 грн.

15.06.2020р. у судовому засіданні було оголошено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на "27" липня 2020 р. о 11:20.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2020р. повідомлено відповідача по справі №916/1309/20: Фізичну особу-підприємця Підмазко Ольгу Павлівну про судове засідання, яке відбудеться "27" липня 2020 р. о 11:20. Повідомлено, що неявка відповідача, належним чином повідомленого про час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає його проведенню.

27.07.2020р. позивачем до суду було надано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 9602,14 грн., з якої основна заборгованість - 7036,88 грн., пеня - 2268,52 грн., 3% річних - 296,74 грн.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Підмазко Ольгою Павлівною відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його юридичну адресу ухвали суду, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання. (а.с. 52).

У судові засідання представник відповідача не з`являвся, про поважність причин відсутності суд не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв до господарського суду Одеської області від відповідача не надходило.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення скеровувалось судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за час розгляду справи, суд встановив.

01 червня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Підмазко Ольгою Павлівною (покупець) було укладено Договір поставки №7898 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити партіями кондитерські вироби, та інші продукти харчування (надалі - товар), а покупець прийняти та оплатити товар на умовах, викладених в Договорі. Кількість, асортимент, ціна конкретної партії зазначається в видаткових накладних (специфікаціях), які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору, загальна сума Договору визначається з суми вартості партій товарів, відповідно до накладних, який поставлено постачальником покупцю протягом строку дії Договору.

Умовами п. 2.3. Договору визначено, що оплата товару покупцем постачальнику здійснюється 2 варіантами: 1 - в день поставки; 2 - протягом 14 календарних днів з моменту приймання товару покупцем відповідно до п.п. 3.2., 3.4. даного Договору; 3 - 100% предоплата.

Згідно до п. 3.4. Договору, товар вважається поставленим з моменту його передачі від постачальника покупцю по накладним. Накладні оформлюються відповідно до діючого законодавства, підписуються уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 6.1. Договору, у разі невиконання/несвоєчасного виконання п. 2.3. та п. 2.4. даного Договору постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої на момент порушення зобов`язання за кожний день прострочення.

Умовами п. 9.1. Договору визначено, що даний Договір вважається укладеним з моменту його підписання, скріплення печатками сторін та діє до тих пір, поки обидві сторони не приймуть рішення про його розірвання. Закінчення дії Договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення чи невиконання, що мало місце під час дії Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2019 року відповідачу на виконання умов укладеного Договору було здійснено поставку товару на суму 28017,68 грн., що підтверджується видатковою накладною RDL00147018 від 29.11.2019р. та 27 грудня 2019 року відповідачу було здійснено поставку товану на суму 19,20 грн., що підтверджується видатковою накладною RDL00159578 від 27.12.2019р.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що відповідачем неодноразово порушувались строки оплати поставленого товару, та наразі поставлений відповідно до вказаних накладних товар оплачений не в повному обсязі.

Позивачем було пояснено суду, що 02.04.202р. відповідачем було сплачено 3000,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс", 09.04.2020р. - 2000,00 грн. та 16.04.2020р. - 2000,00 грн. та станом на 27.04.2020р. за Фізичною особою-підприємцем Підмазко Ольгою Павлівною рахувався борг у розмірі 21036,88 грн.

Також надалі відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти, у зв`язку з чим станом на момент розгляду справи основна заборгованість складала суму - 7036,88 грн.

За час розгляду справи, відповідачем було здійснено часткову сплату основного боргу, у зв`язку з чим позивачем було надано відповідну заяву про зменшення позовних вимог.

У зв`язку з неналежним виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №7898 від 01 червня 2012 року, позивачем було здійснено нарахування пені та 3% річних.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" обґрунтовано неналежним виконанням з боку Фізичної особи-підприємця Підмазко Ольги Павлівни прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №7898 від 01.06.2012р. та направлено на стягнення боргу у розмірі 7036,88 грн., пені - 2268,52 та 3% річних - 296,74 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" та Фізичною особою-підприємцем Підмазко Ольгою Павлівною виникли на підставі укладеного між ними 01 червня 2012 року Договору поставки №7898.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Фізичною особою-підприємцем Підмазко Ольгою Павлівною прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №7898 від 01 червня 2012 року, щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості отриманого з боку позивача товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 7036,88 грн. основного боргу за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені, розрахунок проведено на суму боргу 28017,68 грн. за період з 07.01.2020р. по 24.01.2020р., на суму боргу 28017,68 грн. за період 25.01.2020р. по 30.01.2020р., на суму боргу 28017,68 грн. за період з 31.01.2020 по 07.02.2020р., на суму боргу 25017, 68 грн. за період з 08.02.2020р. по 14.02.2020р., на суму боргу 23017, 68 грн. за період з 15.02.2020р. по 12.03.2020р., на суму боргу 21017,68 грн. за період з 13.03.2020р. по 26.03.2020р., та на суму боргу 19,20 грн. за період з 17.01.2020р. по 30.01.2020р., за період 31.01.2020р. по 12.03.2020р. та за період з 13.03.2020р. по 03.04.2020р.

Загальна сума пені, яка заявлена до стягнення з відповідача становить грошову суму у розмірі 2268,52 грн.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 2268,52грн., вважає такий розрахунок частково не вірним, оскільки за визначеними позивачем періодами, позивачем не вірно було визначено кількість днів прострочення.

Судом було здійснено (за визначеними позивачем періодами) перерахунок пені.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
28017.6807.01.2020 - 24.01.20201813.5000 %0.074 %*372.04

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
28017.6825.01.2020 - 30.01.2020613.5000 %0.074 %*124.01

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
28017.6831.01.2020 - 07.02.2020811.0000 %0.060 %*134.73

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
19.2017.01.2020 - 30.01.20201413.5000 %0.074 %*0.20

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
19.2013.03.2020 - 03.04.20202210.0000 %0.055 %*0.23

З урахуванням викладеного, пеня, яка підлягає стягненню з відповідача, становить грошову суму у розмірі 904,77 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було здійснено нарахування 3%, розрахунок проведено на суму боргу 28017,68 грн. за період з 07.01.2020р. по 24.01.2020р., на суму боргу 25017, 68 грн. за період з 25.01.2020р. по 30.01.2020р., на суму боргу 23017, 68 грн. за період з 31.01.2020р. по 07.02.2020р., на суму боргу 21017, 68 грн. за період з 08.02.2020р. по 14.02.2020р. та на суму боргу 19,20 грн. за період з 17.01.2020р. по 30.01.2020р.

Загальна сума 3% річних, яка заявлена до стягнення з відповідача, становить грошову суму у розмірі 296,74 грн.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3% річних у розмірі 296,74 грн., вважає такий розрахунок частково не вірним, оскільки за визначеними позивачем періодами, ним не вірно було визначено кількість днів прострочення.

Судом було здійснено (за визначеними позивачем періодами) перерахунок 3% річних.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
28017.6807.01.2020 - 24.01.2020183 %41.34

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
25017.6825.01.2020 - 30.01.202063 %12.30

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
21017.6808.02.2020 - 14.02.202073 %12.06

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
19.2017.01.2020 - 30.01.2020143 %0.02

З урахуванням викладеного, 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, становлять грошову суму у розмірі 77,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" зі стягненням з Фізичної особи-підприємця Підмазко Ольги Павлівни боргу у розмірі 7036,88 грн., пені - 904,77 грн. та 3% річних - 77,07 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 1-3 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В підтвердження розміру понесених судових витрат позивачем до суду надані: Договір про надання правової допомоги №02/05/19 від 02.05.2019р., який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" (Клієнт) і адвокатом Славовою О.А. (Адвокатське бюро), та згідно з яким Клієнт доручає, Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених в даному Договорі, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ОД №363836 від 23.04.2020р., виданий Товариством з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" адвокату Славовій О.А., Акт здачі-приймання наданих послуг №05 від 29.05.2020р., який складений Клієнтом та Адвокатським бюро, та згідно з яким Виконавцем надано правову допомогу (послуги) в період з 01.05.2020р. по 29.05.2020р., в т.ч. консультація, підготовка та подача позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості з ФОП Підмазко О.Ф., ведення справи в господарському суді, рахунок № 11 від 29.05.2020р., який складений Виконавцем на оплату наданих послуг згідно договору № 02/05/19 від 02.05.2019р. в сумі 5000,00 грн., а саме консультація, підготовка та подача позовної заяви з додатками до господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості з Фізичної особи-підприємця Підмазко О.Ф., ведення справи в Господарському суді Одеської області, платіжне доручення № 8962 від 29.05.32020р., яке свідчить про оплату позивачем виставленого 29.05.2020р. рахунку № 11.

Відповідно до п. 2.2. Договору, відповідно до умов цього Договору Клієнт приймає на себе зобов`язання, зокрема проводити виплату гонорару за надану правову допомогу в порядку та терміни, визначені цим Договором, оплачувати додаткові витрати Адвокатського бюро на надання правової допомоги та ін.

Згідно п. 3.2. Договору, оплата за даним Договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання Клієнтом рахунку від Адвокатського бюро.

Відповідно до умов п.3.5. Договору, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, господарський суд вважає, що сплачені позивачем адвокату Славовій О.А. грошові кошти в якості витрат на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 4175,49грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 1755,37 грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Підмазко Ольги Павлівни ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Рошен Де Люкс" (66300, Одеська обл., м.Подільськ, вул. Соборна, б. 216-А; ) основний борг у розмірі 7036 (сім тисяч тридцять шість) грн. 88 коп., пеню у розмірі 904 (дев`ятсот чотири) грн. 77 коп., 3% річних у розмірі 77 (сімдесят сім) грн. 07 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1755 (одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 37 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4175 (чотири тисячі сто сімдесят п`ять) грн. 49 коп.

3.В іншій частині позову - відмовити.

Повний текст рішення складено 03 серпня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко