ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" липня 2020 р. Cправа № 902/421/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши без виклику учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» № б/н від 23.07.2020 (вх. номер канц. суду 01-37/29/20 від 23.07.2020) про видачу дублікату наказу у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля»

про стягнення 5 385 935,99 грн.

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/421/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» з вимогою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» про стягнення заборгованості в сумі 5 385 935,99 грн за Договором купівлі-продажу № 310301 від 31.03.2014.

Рішенням господарського суду від 18.07.2017 у вказаній справі позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» задоволено, ухвалено стягнути з Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» 3 353 912 грн. 87 коп. курсової різниці; 139 292 грн. 37 грн. 3% річних; 1 697 896 грн. 39 коп. інфляційних втрат та 77 866 грн. 52 коп. - витрат на сплату судового збору.

01.08.2017 на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ, який надіслано на адресу стягувача.

23.07.2020 до господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» № б/н від 23.07.2020 (вх. номер канц. суду 01-37/29/20 від 23.07.2020) про видачу дублікату наказу по справі №902/421/17.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020 означена заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» розподілена судді Матвійчуку В.В.

Розглядаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» суд враховує те, що з 15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Таким чином, суд здійснює судочинство відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи згідно з приписами ч.3 ст.3 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п.19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Обґрунтовуючи вимогу про видачу дублікату наказу позивач (стягувач) зазначає, що вказаний виконавчий не перебуває на виконанні, а втрачено при перевезенні документації товариства.

На підтвердження доводів заяви стягувачем надано довідку ТОВ "Остер" № 22-01 від 22.07.2020, відповідно до якої 06.03.2020 ТОВ "Остер" змінило юридичну адресу та фактичне місцезнаходження з м. Вінниця на м. Умань. Під час перевезення частини документації частина її була втрачена, в тому рахунку і оригінал наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2017 у справі № 902/421/17.

Також стягувачем надано довідку Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 90 від 22.07.2020 за змістом якої станом на 22.07.2020 судовий наказ Господарського суду Вінницької області від 01.08.2017 у справі № 902/421/17 повторно до Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не надходив та не перебуває на виконанні.

З урахуванням встановлених обставин, суд враховує таке.

В силу приписів ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 р. в справі "Півень проти України").

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Суду у справі "Силенок і Техносервіс-плюс проти України", no. 20988/02, від 09.12.2010).

Значення обов`язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі "Деркач та Палек проти України" (Заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21.12.2004 р. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява №589498/00, п. 34). Аналогічний висновок міститься і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п.40).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у рішенні "У справі за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" № 5-рп/2013 від 26.06.2013 р. послався на практику Європейського суду з прав людини, який в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 р. вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Процесуальний закон не обмежує суд у можливості видати дублікат наказу у випадку відсутності доказів його добровільного виконання та у межах строку пред`явлення.

Суд також враховує, що наказ Господарського суду Вінницької області у справі № 902/421/17 видано 01.08.2017 зі стороком пред`явлення протягом трьох років, тобто на момент розгляду цієї заяви строк виконання наказу не сплинув.

З урахуванням наведеного, в його сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» № б/н від 23.07.2020 (вх. номер канц. суду 01-37/29/20 від 23.07.2020) про видачу дублікату наказу по справі №902/421/17.

Керуючись пунктом 19.4 Перехідних положень та ст.ст. 234, 235, 329 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» № б/н від 23.07.2020 (вх. номер канц. суду 01-37/29/20 від 23.07.2020) про видачу дублікату наказу по справі №902/421/17 задовольнити повністю.

2. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Остер» дублікат наказу Господарського суду Вінницької області від 01.08.2017 у справі №902/421/17 про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Остер» 3 353 912 грн. 87 коп. курсової різниці; 139 292 грн. 37 грн. 3% річних; 1 697 896 грн. 39 коп. інфляційних втрат та 77 866 грн. 52 коп. - витрат на сплату судового збору, де стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Остер» (вул. Володимира Антоновича, 7, м. Вінниця, 21001, ), а боржником - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» (вул. 50-річчя Жовтня, буд. 8, с. Строїнці, Тиврівський район, Вінницька область, 23340, ) .

3. Згідно зі ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

4. За приписами п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України ухвалу про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржено окремо від рішення суду першої інстанції до Північно-західного апеляційного господарського суду.

5. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник ухвали надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (позивачу - разом із дублікатом наказу).

Дата складання повного тексту ухвали 24.07.2020.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Піонтковського, буд. 10, офіс 212, м. Умань, Черкаська область, 20301)

3 - відповідачу (вул. 50-річчя Жовтня, буд. 8, с. Строїнці, Тиврівський район, Вінницька область, 23340)