ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м.Харків Справа № 913/331/20
Провадження №15/913/331/20
про стягнення 17 476 752 грн 55 коп.
Суддя Смола С.В.
Секретар судового засідання Славич В.І.
У засіданні брали участь:
від позивача: Єфременко О.О. адвокат за довіреністю від 17.05.2019 №14-192 (у режимі відеоконференції);
від відповідача: Герасименко К.Ю. адвокат за довіреністю від 09.01.2020 №06-06-02; Пальчик М.О. адвокат за довіреністю від 09.01.2020 №06-06-01.
Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») 29.05.2020 звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ») про стягнення пені за період з 28.11.2017 по 15.04.2019 у сумі 7 550 688 грн 46 коп., 3% річних за період з 28.11.2017 по 15.04.2019 у сумі 2 929 449 грн 80 коп., інфляційних втрат за період з грудня 2017 року по березень 2019 року в сумі 6 996 614 грн 29 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що між сторонами 29.09.2017 укладений договір №5136/1718-ТЕ-20 купівлі-продажу природного газу, на виконання умов якого позивач передав відповідачу природний газ на суму 199 860 967 грн 86 коп., який останній оплачував несвоєчасно, у зв`язку з чим АТ «НАК «Нафтогаз України» згідно умов п.7.2 договору нарахована пені та відповідно до приписів ст.625 Цивільного кодексу України - інфляційні втрати і 3% річних.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2020 справа передана на розгляд судді Смолі С.В.
Ухвалою господарського суду від 01.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначене на 24.06.2020.
Відповідач у відзиві від 15.06.2020 №06-05-18 зазначив наступне.
Згідно договору постачання природного газу від 29.09.2017 №5136/1718-ТЕ-20 позивач поставив відповідачеві природний газ, який ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» оплачено з простроченням.
Вказав, що ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), а позивач є постачальником енергоресурсу, з огляду на що на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору постачання природного газу від 29.09.2017 №5136/1718-ТЕ-20, розповсюджується дія Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів, за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 №85-VIII.
З огляду на що просив відмовити в позовних вимогах про стягнення пені в сумі 7 550 688 грн 46 коп.
Ухвалою господарського суду від 24.06.2020 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 23.07.2020.
У відповіді на відзив від 16.07.2020 №39/5-551-20 позивач зазначив, що приписи Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» не поширюються на правовідносини сторін.
Ухвалою господарського суду від 23.07.2020 закрите підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 31.07.2020.
29.07.2020 від відповідача на адресу суду поштою надійшли заперечення на відповідь на відзив від 22.07.2020, у яких він зазначив, що природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, позивач у відносинах з відповідачем, що виникли на підставі договору, є енергопостачальною компанією.
На правовідносини сторін розповсюджується дія Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів, за спожиті енергетичні ресурси».
Зазначив, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/виробництво відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил).
У судове засідання 31.07.2020 прибули представники відповідача, представник позивача брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд
29.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, позивач) та Державним підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі - споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу №5136/1718-ТЕ-20, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`яжуться оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 договору).
Згідно з п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п.2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 газ обсягом до 56 779 тис.куб.м, у т.ч. по місяцях:
МісяцьОбсягМісяцьОбсяг
ІV кв.201722308І кв.201834471
У п.3.7 договору сторони передбачили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Споживач зобов`язується подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором); підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість (п.3.8 договору).
Згідно з п.3.9 договору постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.
Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1 000 куб.м газу за цим договором на дату його укладення становить 4 942 грн 00 коп., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5 930 грн 40 коп.
Оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).
В п.8.2 договору в редакції додаткової угоди від 15.01.2018 №1 сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідно до п.10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.
Згідно з п.12.1 договору в редакції додаткової угоди від 05.04.2018 №2 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
На виконання вказаних умов договору протягом жовтня 2017 березня 2018 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 199 860 967 грн 86 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.41-46 т.1), який останній оплачував несвоєчасно, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Факт поставки позивачем природного газу відповідачу за договором постачання природного газу від 29.09.2017 №5136/1718-ТЕ-20 підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.41-46 т.1).
Приписами ст.530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В п.6.1 договору сторони передбачили, що оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно з письмовими відомостями операцій по особовому рахунку АТ «НАК «Нафтогаз України» газ, поставлений позивачем на виконання умов договору відповідач оплачував несвоєчасно, чим порушив п.6.1 договору.
У зв`язку з цим позивачем заявлено до стягнення за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого в жовтні 2017 березні 2018 років природного газу пеня за період з 28.11.2017 по 25.10.2018 у сумі 7 550 688 грн 46 коп., 3% річних за період з 28.11.2017 по 15.04.2019 у сумі 2 929 449 грн 80 коп., інфляційні втрати за період з грудня 2017 по березень 2019 у сумі 6 996 614 грн 29 коп.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.
Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 28.11.2017 по 25.10.2018 у сумі 7 550 688 грн 46 коп. суд зазначає наступне.
Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.8.2 договору в редакції додаткової угоди від 15.01.2018 №1 сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Водночас, господарський суд бере до уваги наступне.
13.01.2015 було прийнято Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VIІІ (далі Закон №85-VIІІ), який був опублікований в газеті «Голос України» 06.02.2015 №21 та набрав чинності з 07.02.2015.
Відповідно до ст.1 Закону №85-VIІІ метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.
Частиною 2 ст.2 Закону №85-VIІІ встановлено мораторій на час, визначений у ст.1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» (яка діяла в період нарахування пені (2017-2018 року) встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
Законом України «Про енергозбереження» визначено, що енергозбереження це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів. Паливно-енергетичні ресурси в розумінні зазначеного Закону це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
Відповідно до п.1.5 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.
Враховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, господарський суд приходить до висновку про те, що Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VІІІ житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.185 т.4) основними видами економічної діяльності відповідача є виробництво електроенергії і постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
Відповідно до п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 №1314 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді міської ради» ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житловому фонді міської ради (п.3 рішення).

Господарський суд вважає, що в силу викладених обставин та приписів діючого законодавства ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» є виконавцем житлово-комунальних послуг, місцем знаходженням та діяльності якого є м.Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VIІ від 02.09.2014 (у редакції станом на момент нарахування пені) (далі - Закон №1669-VIІ) моментом початку Антитерористичної операції є дата набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014. Цей Указ набрав чинності 14.04.2014.

Статтею 2 Закону №1669-VIІ передбачено, що населені пункти, де проводилася антитерористична операція, визначаються у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку.

Розпорядженням №1275-р від 02.12.2015 Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (надалі - Перелік).

Суд приймає до уваги, що на момент укладення договору від 29.09.2017 №5136/1718-ТЕ-20 постачання природного газу місцезнаходженням відповідача було: м.Сєвєродонецьк Луганської області, 93403.

Наразі за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua місцезнаходженням відповідача є: вул.Промислова, 17, м.Сєвєродонецьк Луганської області, 93400.

Вказане місто включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Також суд бере до уваги, що Указом Президента України 30.04.2018 «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно Наказу Президента України «Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» розпочато з 14:00 30.04.2018 операцію об`єднаних сил.

У вказаному указі не зазначено про завершення антитерористичної операції, а має місце переформатування АТО в операцію Об`єднаних сил та зміну управління військами.

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що на правовідносини сторін щодо заборгованості за спожитий природний газ розповсюджується дія Закону №85-VIІІ, а відтак і мораторій на нарахування та стягнення пені за спожитий природний газ.

Правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Таким чином, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 28.11.2017 по 25.10.2018 у сумі 7 550 688 грн 46 коп. слід відмовити.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних (а.с.23-40 т.1) за період з 28.11.2017 по 15.04.2019 у сумі 2 929 449 грн 80 коп., судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства та даних первинних документів, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних (а.с.24-40 т.1) за період з грудня 2017 року по березень 2019 року в сумі 6 996 614 грн 29 коп., судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню повністю.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір за платіжним дорученням від 27.03.2020 № у розмірі 262 151 грн 40 коп., в той час як виходячи із розміру заявлених позовних вимог (17 476 752 грн 55 коп.) повинен був сплачений судовий збір у сумі 262 151 грн 29 коп. Таким чином, переплата судового збору складає 00 грн 11 коп., який у відповідності до приписів Закону України «Про судовий збір» може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір у сумі 262 151 грн 29 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Державного підприємства «Сєвєронецька ТЕЦ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», вул.Промислова, буд.17, м.Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 00131050, на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул.Б.Хмельницького, буд.6, м.Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720, 3% річних у сумі 2 929 449 грн 80 коп., інфляційні втрати в сумі 6 996 614 грн 29 коп. та судовий збір у сумі 148 890 грн 96 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. У решті позову відмовити.

4. Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул.Б.Хмельницького, б.6, м.Київ, 01601, ідентифікаційний код 20077720);

Відповідач: Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (вул.Промислова, буд.17, м.Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 00131050).

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 31.07.2020.

Суддя С. Смола