РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.07.2020Справа № 910/6762/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 500399,55 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 500399,55 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеної між сторонами угоди в частині несвоєчасної доставки вантажу, прийнятого до перевезення Акціонерним товариством "Українська залізниця".

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 відмовлено Приватному акціонерному товариству "Металургійний комбінат "Азовсталь" у задоволенні позову.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 у справі №910/6762/19 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №910/6762/19 рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 скасовано, справу передано на новий розгляд.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.04.2020 справу № 910/6762/19 передано на розгляд судді Літвінової М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2020 прийнято до розгляду справу №910/6762/19; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.06.2020; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали від 22.04.2020 та строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив (якщо така буде); встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий); запропоновано сторонам надати пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №910/6762/19.

25.05.2020 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, вказавши, зокрема, що позивачем здійснено розрахунок належного до сплати штрафу без врахування відміток, які вказані у графі 49 перелічених накладних, а отже зазначений розрахунок є невірним. Крім того відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог та зменшити суму штрафу до 5% від обґрунтованої суми.

25.05.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якому останній повідомив про підтримку позовних вимог в повному обсязі.

01.06.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 17.06.2020. Учасникам судового процесу направлено повідомлення про судове засідання 17.06.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.06.2020 оголошено перерву до 13.07.2020, відповідачу запропоновано надати суду належним чином засвідчені копії актів загальної форми, відмітки про складання яких містяться у залізничних накладних №№34962050; 34834796; 34842740; 34842757; 34995407; 34930156; 34992057; 32029688; 34969402; 320041535; 32025538; 320056996; 34973024; 32053589. Позивачу направлено повідомлення про судове засідання 13.07.2020 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судове засідання 13.07.2020 не з`явився. 25.05.2020 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якому останній повідомив про підтримку позовних вимог в повному обсязі

Представник відповідача у судове засідання 13.07.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про проведення судового засідання 13.07.2020 відповідач був повідомлений належним чином. Крім того відповідач не надав належним чином засвідчені копії актів загальної форми, відмітки про складання яких містяться у залізничних накладних №№34962050; 34834796; 34842740; 34842757; 34995407; 34930156; 34992057; 32029688; 34969402; 320041535; 32025538; 320056996; 34973024; 32053589.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені положення чинного законодавства України, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яких достатньо для розгляду справи по суті, а також того, що явка учасників судового процесу не була визнана судом обов`язковою, суд дійшов висновку, що неявка представників сторін судове засідання з розгляду справи по суті не перешкоджає розгляду зазначеної справи за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, протягом травня місяця 2018 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" було прийнято до перевезення вантажі, одержувачем яких було Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", станція призначення Сартана за наступними залізничними накладними, які містять відомості про дату відправлення вантажу, дату прибуття вантажу у відповідних вагонах (повідомлення про прибуття), розмір провізної плати та відстань перевезення вантажу, а саме: від 19.05.2018 (дата відправки) №34962050 - 31.05.2018 (дата прибуття вантажу); від 20.05.2018 №34966598 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34972679 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34973685 - 31.05.2018; від 21.05.2018 №34981977 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34966663 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34973693 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34972810 - 31.05.2018; від 18.05.2018 №34943332 - 31.05.2018; від 23.05.2018 №32008567 - 01.06.2018; від 10.05.2018 №34834796 - 01.06.2018; від 10.05.2018 №34842740 - 01.06.2018; від 10.05.2018 №34842757 - 01.06.2018; від 17.05.2018 №34930412 - 01.06.2018; від 19.05.2018 №34955732 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34971150 - 01.06.2018; від 19.05.2018 №34963694 - 01.06.2018; від 19.05.2018 №34963074 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34972943 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973057 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973123 - 01.06.2018; від 21.05.2018 №34989269 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34974519 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34974493 - 01.06.2018; від 20.05.2018 № 34974162 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34974071 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973727 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973651 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973529 - 01.06.2018; від 22.05.2018 №32003501 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34964064 - 02.06.2018; від 15.05.2018 №34904284 - 02.06.2018; від 23.05.2018 №32017915 - 02.06.2018; від 22.05.2018 №34992909 - 02.06.2018; від 24.05.2018 №32029019 - 02.06.2018; від 22.05.2018 №34995407 - 02.06.2018; від 17.05.2018 №34930156 - 02.06.2018; від 17.05.2018 №34933366 - 02.06.2018; від 20.05.2018 №34972133 - 02.06.2018; від 20.05.2018 №34972190 - 02.06.2018; від 22.05.2018 №34995423 - 02.06.2018; від 20.05.2018 №34971473 - 02.06.2018; від 19.05.2018 № 34954354 - 04.06.2018; від 23.05.2018 №32004673 - 04.06.2018; від 26.05.2018 №32055394 - 04.06.2018; від 22.05.2018 №34992057 - 04.06.2018; від 18.05.2018 №34950055 - 04.06.2018; від 18.05.2018 №34950048 - 04.06.2018; від 24.05.2018 №32029688 - 04.06.2018; від 20.05.2018№ 34969402 - 04.06.2018; від 24.05.2018 №32023053 - 05.06.2018; від 23.05.2018 №32012056 - 05.06.2018; від 24.05.2018 №32027351 - 05.06.2018; від 24.05.2018 №32029126 - 05.06.2018; від 20.05.2018 № 34970319 - 05.06.2018; від 20.05.2018 № 34970392 - 05.06.2018; від 25.05.2018 № 32046146 - 05.06.2018; від 25.05.2018 № 32046195 - 05.06.2018; від 25.05.2018 № 32046732 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32044760 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32037947 - 05.06.2018; від 20.05.2018 №34967307 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32044687 - 05.06.2018; від 22.05.2018 №32003642 - 05.06.2018; від 20.05.2018 №34974196 - 05.06.2018; від 24.05.2018 №32031353 - 05.06.2018; від 20.05.2018 №34967273 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32041535 - 06.06.2018; від 24.05.2018 № 32025538 - 06.06.2018; від 26.05.2018 №32056996 - 06.06.2018; від 20.05.2018 №34973024 - 06.06.2018; від 26.05.2018 № 32053589 - 06.06.2018; від 25.05.2018 №32046823 - 06.06.2018; від 27.05.2018 №32064032 - 06.06.2018; від 26.05.2018 №32060410 - 06.06.2018; від 27.05.2018 №32071839 - 06.06.2018; від 25.05.2018 №32045890 - 06.06.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем порушено терміни доставки вантажів за вказаними накладними, визначені ст.41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 500399,55 грн (10%, 20%, 30% провізної плати) штрафу на підставі ст.116 Статуту залізниць України.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивач невірно розрахував строк доставки вантажів, оскільки у графі 49 деяких накладних міститься відмітка про складання актів загальної форми щодо збільшення терміну доставки вантажу. Крім того відповідач зауважує про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір перевезення (ст.908 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення визначаються Цивільного кодексу України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них (ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.919 Цивільного кодексу України, перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч.1 ст.313 Господарського кодексу України).

В силу ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Аналіз приписів частин 1, 2 ст.307 Господарського кодексу України дозволяє дійти висновку, що правовідносини щодо організації перевезення вантажу, які виникають між суб`єктами господарювання, опосередковуються укладенням договору перевезення вантажу, за яким одна сторона (перевізник) зобов`язуєтеся доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі, факт укладення такого господарського договору підтверджується складенням перевізного документа відповідно до вимог законодавства.

Положеннями ч.5 ст.307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, ч.1 ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за затримання терміну доставки вантажів в межах, визначених Статутом залізниць України.

Отже, при здійсненні перевезень вантажів залізничним транспортом на підставі договорів перевезення, укладених із суб`єктами господарювання-замовниками, залізниця, як перевізник, несе відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань в порядку, визначеному Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, та відповідає перед контрагентами за допущені нею прострочення у доставці вантажів до станції призначення в порядку, визначеному транспортним статутом на залізниці.

Виходячи з приписів ч.1 ст.313 Господарського кодексу України на залізницю, як перевізника, покладено обов`язок доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений Статутом залізниць, пунктом 41 якого визначено, що терміни доставки вантажів та правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються правилами, виходячи з технічних можливостей залізниці; обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Пунктами 1.2., 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Мінюсті України 24.11.2000 №644 (далі - Правила) передбачено, що термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата; вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Пунктом 37 Правил видачі вантажів визначено, що факт неприбуття вантажу в установлений термін доставки станція (залізниця) зобов`язана засвідчити на пред`явленій одержувачем накладній, оформленій у паперовому вигляді, з проставленням календарного штемпеля станції призначення.

Отже, законодавцем врегульовано терміни доставки вантажів залізницею, виходячи із технічних можливостей залізниці у їх доставці та відстані слідування вантажу від станції відправлення до станції призначення, за яку обчислюється провізна плата.

Прострочення залізниці у доставці вантажу до станції призначення має наслідком застосування до неї відповідальності у вигляді штрафу, що стягується на користь одержувача у розмірі, передбаченому п.116 Статуту залізниць України, і розраховується у відсотковому співвідношенні до суми провізної плати, що підлягає сплаті за перевезення простроченого у доставці вантажу з урахуванням кількості діб затримки.

Згідно із загальними положеннями Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Частинами 1, 2, 5 п.23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Як вже зазначалось судом, у травні місяця 2018 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" було прийнято до перевезення вантажі, одержувачем яких було Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь"(станція призначення Сартана) за наступними залізничними накладними, які містять відомості про дату відправлення вантажу, дату прибуття вантажу у відповідних вагонах (повідомлення про прибуття), розмір провізної плати та відстань перевезення вантажу, а саме: від 19.05.2018 (дата відправки) №34962050 - 31.05.2018 (дата прибуття вантажу); від 20.05.2018 №34966598 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34972679 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34973685 - 31.05.2018; від 21.05.2018 №34981977 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34966663 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34973693 - 31.05.2018; від 20.05.2018 №34972810 - 31.05.2018; від 18.05.2018 №34943332 - 31.05.2018; від 23.05.2018 №32008567 - 01.06.2018; від 10.05.2018 №34834796 - 01.06.2018; від 10.05.2018 №34842740 - 01.06.2018; від 10.05.2018 №34842757 - 01.06.2018; від 17.05.2018 №34930412 - 01.06.2018; від 19.05.2018 №34955732 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34971150 - 01.06.2018; від 19.05.2018 №34963694 - 01.06.2018; від 19.05.2018 №34963074 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34972943 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973057 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973123 - 01.06.2018; від 21.05.2018 №34989269 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34974519 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34974493 - 01.06.2018; від 20.05.2018 № 34974162 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34974071 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973727 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973651 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34973529 - 01.06.2018; від 22.05.2018 №32003501 - 01.06.2018; від 20.05.2018 №34964064 - 02.06.2018; від 15.05.2018 №34904284 - 02.06.2018; від 23.05.2018 №32017915 - 02.06.2018; від 22.05.2018 №34992909 - 02.06.2018; від 24.05.2018 №32029019 - 02.06.2018; від 22.05.2018 №34995407 - 02.06.2018; від 17.05.2018 №34930156 - 02.06.2018; від 17.05.2018 №34933366 - 02.06.2018; від 20.05.2018 №34972133 - 02.06.2018; від 20.05.2018 №34972190 - 02.06.2018; від 22.05.2018 №34995423 - 02.06.2018; від 20.05.2018 №34971473 - 02.06.2018; від 19.05.2018 № 34954354 - 04.06.2018; від 23.05.2018 №32004673 - 04.06.2018; від 26.05.2018 №32055394 - 04.06.2018; від 22.05.2018 №34992057 - 04.06.2018; від 18.05.2018 №34950055 - 04.06.2018; від 18.05.2018 №34950048 - 04.06.2018; від 24.05.2018 №32029688 - 04.06.2018; від 20.05.2018№ 34969402 - 04.06.2018; від 24.05.2018 №32023053 - 05.06.2018; від 23.05.2018 №32012056 - 05.06.2018; від 24.05.2018 №32027351 - 05.06.2018; від 24.05.2018 №32029126 - 05.06.2018; від 20.05.2018 № 34970319 - 05.06.2018; від 20.05.2018 № 34970392 - 05.06.2018; від 25.05.2018 № 32046146 - 05.06.2018; від 25.05.2018 № 32046195 - 05.06.2018; від 25.05.2018 № 32046732 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32044760 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32037947 - 05.06.2018; від 20.05.2018 №34967307 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32044687 - 05.06.2018; від 22.05.2018 №32003642 - 05.06.2018; від 20.05.2018 №34974196 - 05.06.2018; від 24.05.2018 №32031353 - 05.06.2018; від 20.05.2018 №34967273 - 05.06.2018; від 25.05.2018 №32041535 - 06.06.2018; від 24.05.2018 № 32025538 - 06.06.2018; від 26.05.2018 №32056996 - 06.06.2018; від 20.05.2018 №34973024 - 06.06.2018; від 26.05.2018 № 32053589 - 06.06.2018; від 25.05.2018 №32046823 - 06.06.2018; від 27.05.2018 №32064032 - 06.06.2018; від 26.05.2018 №32060410 - 06.06.2018; від 27.05.2018 №32071839 - 06.06.2018; від 25.05.2018 №32045890 - 06.06.2018.

Відповідно до п.41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п.п.1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____ число ____ місяць" (п.2.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу).

Згідно з п.2.4 Правил обчислення термінів доставки вантажу, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п.2.9 Правил).

Відповідно до п.2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п.116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений ст.116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно з п.8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як вбачається з календарних штемпелей на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст.41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

З урахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф за прострочення доставки вантажу у розмірі 500399,55 грн, розрахунок якого перевірено судом та встановлено, що він є арифметично вірним, внаслідок чого позовні вимоги є обгрунтованими.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, зокрема, зазначає про те, що позивач безпідставно не врахував при розрахунку штрафу акти загальної форми, які зазначені у графі №49 накладних №№34962050, 34995407, 34930156, 34992057, 32029688, 32041535, 32025538, 32056996, 32053589 щодо збільшення терміну доставки вантажів з незалежних від залізниці причин згідно п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів з приводу чого суд зазначає наступне.

Як вже вказувалось судом, п.6 Статуту визначено накладну як основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил оформлення перевізних документів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем; відповідно до пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача; накладна є одночасно договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Додатком №1 до Правил оформлення перевізних документів визначено форму накладної як перевізного документа на залізниці із розшифруванням даних, що вносяться до її граф; додатком №2 до цих Правил зазначено форму відомості вагонів.

Згідно із ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.

Згідно зі ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

За приписами ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш, ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої ст.116 Статуту штрафу відсутні.

Відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника або інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Водночас слід відзначити, що перелік причин затримки, визначених у п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, не є вичерпним.

Відповідно до п.3 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Згідно з п.4 Правил складання актів, комерційні акти складаються на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Отже, наведені норми покладають обов`язок на відповідача у разі настання обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, скласти комерційні акти чи акти загальної форми, в залежності від обставин, та внести про даний факт відповідні відомості до накладної, незалежно від стану перевізного процесу.

При цьому наявність відмітки у перевізних документах про затримку вантажу, не звільняє відповідача від обов`язку довести ті обставини, на які останній посилається у підтвердження своїх заперечень проти позову, у даному випадку, обставини наявності підстав у розумінні п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу для збільшення терміну доставки вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.12.2019 у справі №910/3745/19.

Тобто, виходячи із приписів Правил складання актів, наявність відмітки у накладній не може автоматично свідчити про наявність/відсутність обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

Суд зазначає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуаьного кодексу України).

Так, судом було запропоновано відповідачу надати для огляду акти загальної форми у розрізі спірних накладних на предмет дослідження їх відповідності (актів загальної форми) Правилам складання актів та надання належної правової оцінки причинам затримки доставки вантажу і наявності підстав для продовження термінів доставки відповідно до Правил обчислення термінів доставки вантажу, оскільки зазначене є необхідною передумовою для перерахунку штрафу з урахуванням приписів п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу та ст.116 Статуту.

Однак відповідач акти загальної форми, відмітки про складання яких містяться у графі №49 накладних №№34962050, 34995407, 34930156, 34992057, 32029688, 32041535, 32025538, 32056996, 32053589 суду не надав, тобто не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які дають право залізниці на продовження терміну доставки вантажів за переліченими накладними, внаслідок чого суду відхиляє твердження відповідача про існування зазначених обставин.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положеннями ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 - до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною 3 ст.925 Цивільного кодексу України , яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Що ж стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до п.136 Статуту позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог п.134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

За приписами п.134 Статуту претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зокрема, згідно з п."а" частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Частиною 5 ст.307 Господарського кодексу України, яка кореспондується з ч.4 ст.909 та ст.920 Цивільного кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (зі змінами).

Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за №436-IV і набрав чинності з 01.01.2004.

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також він є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту слід застосовувати у системному зв`язку з положенням ст.315 Господарського кодексу України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч.3 ст.315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини 2, 3 ст.315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у постановах: від 11.04.2019 зі справи №905/729/18, від 13.08.2019 зі справи №910/11614/18, від 10.09.2019 зі справи № 905/2303/18, а також об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 04.03.2020 зі справи №905/487/19.

Таким чином, позов до перевізника у даній справі може бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями пунктів 134, 136 Статуту та ст.315 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, враховуючи п."д" ст.134 Статуту та відсутність у матеріалах справи претензії до відповідача про сплату штрафу, спеціальний строк позовної давності почав перебіг з дня видачі вантажу (відбитку календарного штемпеля на кожній накладній про видачу вантажу) та закінчується через 6 місяців + 90 днів (45 днів на пред`явлення претензії + 45 днів на розгляд претензії).

З огляду на вищевикладене, враховуючи видачу вантажу у період з 31.05.2018 по 06.06.2018, строк на звернення з позовом до суду сплив до 06.03.2019.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2019 - в межах позовної давності, позивач звертався до суду з позовною заявою до відповідача з тим же предметом (стягнення суми штрафу у розмірі 500399,55 грн) та з тих саме підстав (порушення відповідачем строків доставки вантажу за названими вище накладними), проте ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2019 у справі №910/1956/19 вказану позовну заяву було залишено без розгляду.

Повторно позивач звернувся з цим же позовом до суду 21.05.2019.

Відповідно до частин 2, 3 ст.264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, за наявності доказів, що підтверджують факт такого переривання.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі позовної заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом (за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження).

За змістом приписів ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися у разі звернення позивача до суду, в тому числі, й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.05.2018 зі справи №903/509/17, від 11.09.2018 зі справи №904/191/18).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах мало місце переривання перебігу позовної давності, у зв`язку з пред`явленням позивачем позову 11.02.2019, який в подальшому залишено судом без розгляду, а відповідно, існують підстави вважати, що після переривання, перебіг позовної давності почався заново, а позивач звернувся з до суду з позовом у справі №910/6762/19 без пропуску строку позовної давності, у звязку з чим суд відхиляє твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з відповідним позовом до суду.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача, суд зазначає про відсутність будь-яких належних, допустимих та вірогідних доказів в розумінні ст.ст.76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч.2 ст.614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька область, місто Лиман, вул. Привокзальна, буд.22; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Лепорського, 1; ) штраф у розмірі 500399 (п`ятсот тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 55 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 7505 (сім тисяч п`ятсот п`ять) грн 99 коп.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька область, місто Лиман, вул.Привокзальна, буд. 22; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1; ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 11258 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 98 коп.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84400, Донецька область, місто Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1; ) витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги у розмірі 15011 (п`ятнадцять тисяч одинадцять) грн. 99 коп.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п.4 розділу X "Прикінцеві положення" та п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 28.07.2020.

Суддя М.Є. Літвінова