ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020 справа № 914/810/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М.,

розглянувши матеріали справи

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський шифер", м. Краматорськ Донецької області

до відповідача: Фізичної особи підприємця Іваниковича Івана Васильовича, с.Погар, Сколівського району Львівської області

про: стягнення боргу за невиконання договору поставки

В судове засідання з`явились:

від позивача: Голайдо О.В.- адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1525 від 13.05.2009 р., ордер серії ЛВ № 042482 від 30.01.2020 р.

від відповідача:не з`явився

ВСТАНОВИВ

06.04.2020 р. на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорський шифер» до Фізичної особи підприємця Іваниковича Івана Васильовича про стягнення боргу за невиконання договору поставки.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 13.04.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк на усунення недоліків, допущених при поданні та оформленні позову.

На виконання вимог ухвали суду від 13.04.2020 року про залишення позовної заяви без руху, 30.04.2020 року за вх. № 16976/20 позивачем подано супровідний лист про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.05.2020 року судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 16.06.2020 р.

Ухвалою-викликом Господарського суду Львівської області від 16.06.2020 р. судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 22.07.2020 р.

22.07.2020 р. в судове засідання з розгляду справи по суті з`явився представник позивача, просив суд позовні вимоги задоволити повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих у судовому засіданні.

22.07.2020 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті повторно не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань- АДРЕСА_1 (докази містяться в матеріалах справи). Відповідач вимог ухвали суду від 15.05.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав. Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17 отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Відтак, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи.

У ч.3 ст.2 ГПК України визначені як основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та розумність строків розгляду справи судом (п.п.2 і 10 ч.3 зазначеної статті).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору, суд вважає за можливе ухвалити рішення в цій справі.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

До того ж, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20 травня 2020 року № 392 з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також передбачено послаблення протиепідемічних заходів на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією, зокрема, - з 25 травня 2020 року дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні за умови перевезення пасажирів у межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб; - з 1 червня дозволено: - перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб; - міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Крім того, згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що Кабінетом Міністрів України введено пом`якшення обмежувальних заходів, застосованих постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами та доповненнями) "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", місцезнаходження відповідача -АДРЕСА_1, а також враховуючи,що зібрані у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими позивач обґрунтовує свою вимогу та які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/810/20.

Судом 22.07.2020 р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 22.07.2020 р. до 15:40.

В судовому засіданні 22.07.2020 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

24.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорський шифер» (надалі - Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Іваниковичем Іваном Васильовичем (надалі - відповідач) був укладений договір поставки № 2018/02/09 від 24 червня 2019 року(надалі - Договір).Згідно п.4.1. Договору, поставка має бути здійснена протягом 20 календарних днів з моменту замовлення. Плата за Товар здійснюється у безготівковій формі на рахунок постачальника в якості попередньої оплати. За домовленістю Сторін, Позивачем, згідно рахунку № 24/06/19 від 24 червня 2019р., було перераховано Відповідачу 50% передплати в розмірі 90 650,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 25064101 від 25 червня 2019р., яке долучено до матеріалів справи. В порушення всіх домовленостей та умов договору (п.4.1. Договору) Відповідач до моменту розгляду справи № 914/810/20 Товар не поставив, гроші не повернув. Відповідно до п.11.1. Договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену, цим Договором та чинним в Україні законодавством. Загальна вартість оплаченого Товару складає 90 650,00 грн. Товар мав би бути поставлений не пізніше 15 липня 2019р. На момент пред`явлення позову прострочення Відповідача складає 260 календарних днів. Згідно п. 11.4. Договору, у випадку порушення строків, вказаних у п.4.4. цього Договору, Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення. За розрахунком позивача в період з 15 липня 2019 р. по 30 березня 2020 р. пеня становить18 748,40 грн.

Сума процентів річних за користування чужими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що підлягає стягненню з Відповідача станом на 30 березня 2020 року становить 1937 грн. 20 коп.

Таким чином, Позивач вважає, що, за існуючими умовами та наданими розрахунками, Відповідач повинен сплатити на користь Позивача суму у загальному розмірі 111 335,60 грн., з них: 90650,00 грн. - основний борг, 1937,20 грн. - 3 % річних, 18 748,40 грн. - нарахована пеня.

Правова позиція відповідача.

22.07.2020 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, місце та дату судового засідання за адресою відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_1 (докази містяться в матеріалах справи). Відповідач вимог ухвали суду від 15.05.2020 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду докази в обгрунтування своєї правової позиції у справі, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, оглянувши оригінали документів, суд встановив наступне.

24.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Краматорський шифер" (Позивачем, покупець за договором)та ФОП Іваниковичем І. В. (Відповідачем, постачальник за договором)було укладено договір поставки № 2018/02/09. Відповідно до п. 1.1договору поставки № 2018/02/09 від 24.06.2019 р. постачальник зобов`язався виготовити бруски (надалі товар), а покупець - прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Згідно з п. 4.1 договору поставки № 2018/02/09 від 24.06.2019 р. поставка здійснюється на умовах поданої заявки від покупця на протязі 20-днів з дня замовлення.

На виконання укладеного договору поставки № 2018/02/09 від 24.06.2019 р. 25 червня2019 року, на підставі рахунку № 24/06/19 від 24.06.2019 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорський шифер" оплатило Фізичній особі - підприємцю Іваниковичу Івану Васильовичу 90 650, 00 грн. згідно платіжного доручення № 25064101 від 25.06.2019 року, призначення платежу: передплата за брус згідно рахунку № 24/06/19 від 24.06.2019 р.

Однак, після отримання повної суми попередньої оплати відповідач свого зобов`язання щодо поставки товару не виконав у визначений договором термін.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем суми попередньої оплати, здійсненої позивачем на підставі рахунку № 24/06/19 від 24.06.2019 р. у розмірі 90 650, 00 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано 3% річних за період з 15.07.2019р. по 30.03.2020р. у розмірі 1 937,20 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі п. 11.4 договору поставки № 2018/02/09 від 24.06.2019 р. нараховану пеню за період з 15.07.2019р. по 30.03.2020р. в розмірі 18 748,40 грн.

Оцінка суду.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не вказано законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

В силу ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Дослідивши та проаналізувавши обставини справи та представлені докази, суд встановив, що позивачем на підставі виставленого відповідачем рахунку було перераховано на рахунок відповідача 90 650,00 грн. в якості попередньої оплати за товар, що підтверджується платіжним дорученням № 25064101 від 25.06.2019 р. на суму 90 650,00 грн., яке долучено позивачем до матеріалів справи.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних належних доказів в підтвердження поставки товару у власність позивача чи відмови покупця від отримання товару. Також не надано доказів того, що відповідач повідомляв покупця про поставку товару. Відповідачем протилежного суду не доведено і він не скористався своїм процесуальним правом як відповідач, не заперечив проти позову у визначеному Законом порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 90 650,00 грн. правомірні та обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають стягненню. Доказів зворотнього суду не надано.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом.

Відповідно до розрахунку 3% річних, який здійснений позивачем за період з 15.07.2019р. по 30.03.2020р., розмір 3% річних становить 1 937,20 грн.

Проте згідно з п. 4.1 договору поставки № 2018/02/09 від 24.06.2019 р. поставка товару здійснюється на умовах поданої заявки від покупця на протязі 20 днів з дня замовлення. Позивачем відповідно до платіжного доручення № .06.2019 р. перераховано передоплату в розмірі 90 650,00грн. Відтак, розрахунок 3% річних необхідно здійснити з 16.07.2019 р. до 30.03.2020 р. Суд, здійснивши перерахунок 3% річних від простроченої суми, вважає обґрунтованою до стягнення суму в розмірі 1 927,90 грн. за період з 16.07.2019 р. до 30.03.2020 р. Решта суми 3% річних нарахована позивачем до стягнення з відповідача безпідставно.

Відповідно до п.11.1 договору поставки № 2018/02/09 від 24.06.2019 р. у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену, цим Договором та чинним в Україні законодавством. Згідно з 11.4. Договору поставки, у випадку порушення строків, вказаних у п.4.4. цього Договору, Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого товару за кожен день прострочення.За розрахунком позивача в період з 15 липня 2019 р. по 30 березня 2020 р. розмір пені становить18 748,40 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

За загальним правилом згідно з ч.3 ст.232 Господарського кодексу України вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувачацихкоштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, щодіяла у період, за якийсплачується пеня.

Згідно з ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, пунктом 2.9 Постанови пленуму ВГС України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 р. № 14 передбачено, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГПК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи наведене, здійснивши перерахунок розміру пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 16.07.2019 р. до 16.01.2020 р., суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення розмір пені в сумі14 533,80 грн., а решта сума пені до стягнення з відповідача, позивачем нарахована безпідставно.

Таким чином, враховуючи зазначене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів,суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума пені в розмірі 14 533,80 грн. на час ухвалення рішення у даній справі.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 90 650,00 грн. заборгованості, 1 927,90 грн. - 3% річних, 14 533,80 грн. пені, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати.

Судові витрати в розмірі 2 022,25 грн., відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог і підлягають до стягнення на користь позивача. Решта сума понесених судових витрат на сплату судового збору в сумі 79,75 грн. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202, п.1 ч.3 ст.202, ст.ст. 236-241, 327 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимогизадоволити частково.

2. Стягнути з відповідача: Фізичної особи підприємця Іваниковича Івана Васильовича (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1 ) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський шифер" (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Привокзальна, 2А; код ЄДРПОУ № 32879254) 90 650,00 грн. заборгованості, 1 927,90 грн. - 3% річних, 14 533,80 грн. пені та 2 022,25 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 27.07.2020 р.

Суддя О.З. Долінська