РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2020 року м. Чернігів справа № 927/343/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ткачової А.Ю.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лиссанта»,

, вул. Петра Курінного, 2-А, оф. 6, м. Київ, 03148

адреса для листування: вул. Сумська, 26, кв. 13, м. Харків, 61057

Відповідач: Державне підприємство «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України,

, вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433

Предмет спору: про стягнення 700 384,80 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Цецик І.М., довіреність від 01.07.2020 №01/07/20-01, адвокат;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лиссанта» звернулось до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України, у якому просить суд стягнути з відповідача 1 539 304,78 грн, з яких 515 452,80 грн заборгованості за поставлений товар, 227 046,32 грн пені, 247 501,69 грн 36% річних, 515 452,80 грн штрафу та 33 851,17 грн інфляційних втрат.

Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Лиссанта» звернулось до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України, у якому просить суд стягнути з відповідача 419 221,93 грн, з яких 184 932,00 грн заборгованості за поставлений товар, 19 971,48 грн пені, 27 906,99 грн 36% річних, 184 932,00 грн штрафу та 1479,46 грн інфляційних втрат.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 21.04.2020 прийнято позовну заяву ТОВ «Лиссанта» про стягнення з відповідача 1 539 304,78 грн до розгляду, відкрито провадження у справі №927/343/20, призначено підготовче засідання на 19.05.2020 на 10:00 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

Ухвалою суду від 14.05.2020 прийнято позовну заяву ТОВ «Лиссанта» про стягнення з відповідача 419 221,93 грн до розгляду, відкрито провадження у справі №927/396/20, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, об`єднано справи №927/396/20 в одне провадження зі справою №927/343/20, з присвоєнням об`єднаній справі №927/343/20, відкладено підготовче засідання на 04.06.2020 на 10:00.

Ухвалою суду від 04.06.2020 відкладено підготовче засідання на 11.06.2020.

У підготовчому засіданні 11.06.2020 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 21.07.2020.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але у підготовче засідання 21.07.2020 не з`явився.

До початку підготовчого засідання 21.07.2020 від представника позивача Василенко Н. М. надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 21.07.2020 без її участі у зв`язку з неможливістю явки у судове засідання.

У підготовчому засіданні 21.07.2020 суд задовольнив клопотання представника позивача про проведення судового засідання за її відсутності.

До початку підготовчого засідання від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості за договорами поставки засобів захисту рослин №26/04 від 26.04.2018 та №05/04 від 05.04.2019 у розмірі 700 384,80 грн.

У поданій заяві позивач вважає, що у відповідача немає достатніх активів для покриття заборгованості перед ТОВ "Лиссанта" у заявленому розмірі, у зв`язку з чим просить зменшити розмір позовних вимог, а також повернути судовий збір у розмірі 18 872,15 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У підготовчому засіданні 21.07.2020 суд прийняв подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, оскільки вона подана у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, а тому спір вирішується з її урахуванням.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання про відстрочення виконання рішення суду.

У поданому клопотанні відповідач просить, у разі задоволення позову, відстрочити виконання рішення до 30.10.2020.

У підготовчому засіданні 21.07.2020 суд прийняв до розгляду заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

У підготовчому засіданні 21.07.2020 відповідач подав заяву про визнання позову, у якій визнає заявлені позивачем позовні вимоги у розмірі 700 384,80 грн, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та просить розглянути справу у підготовчому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Аналогічне положення зазначено у ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч. 2 ст. 191 ГПК України).

У підготовчому засіданні 21.07.2020 суд роз`яснив представнику відповідача наслідки визнання позову.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб та вчинене уповноваженою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID 19» (зі змінами, внесеними постановами КМУ №239 від 25.03.2020, №255 від 02.04.2020, №291 від 22.04.2020, №343 від 04.05.2020) відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня до 22 травня 2020 року в Україні введено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з подальшими змінами продовжено дію карантину на всій території України до 31.07.2020.

Оскільки пунктом 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України передбачено продовження строків на час дії карантину, зокрема, щодо судового розгляду справи, а відповідач фактично скористався автоматичним продовженням процесуальних строків на надання відзиву, строк розгляду цієї справи судом не порушено.

У судовому засіданні 21.07.2020 на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки засобів захисту рослин №26/04 від 26.04.2018 в частині сплати коштів за поставлений товар у розмірі 515 452,80 грн та неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки засобів захисту рослин №05/04 від 05.04.2019 в частині сплати коштів за поставлений товар у розмірі 184 932,00 грн.

Відповідач визнає позовні вимоги у розмірі 700 384,80 грн, про що подав відповідну заяву про визнання позову.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

26.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Лиссанта» (далі - Постачальник) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України (далі Покупець) укладено договір поставки № 26/04 засобів захисту рослин (далі Договір від 26.04.2018) (а. с. 14-15).

Відповідно до п. 1.1 Договору від 26.04.2018 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність у зумовлені даним Договором строки засоби захисту рослин (далі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та своєчасно оплатити його вартість на умовах Договору.

Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору від 26.04.2018).

У п. 2.2 Договору від 26.04.2018 зазначено, що орієнтовна сума Договору становить 1 000 000,00 грн. Якщо вартість всіх поставок Товару за цим Договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми Договору, то вважатиметься, що загальна ціна цього Договору узгоджена Сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято Товар протягом строку дії Договору.

Згідно з п. 3.2, 3.3 Договору від 26.04.2018 оплата за поставлений товар проводиться Покупцем на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури. Повна оплата поставленого Товару повинна бути здійснена Покупцем не пізніше « 31» жовтня 2018 року («Остаточна дата розрахунку»).

Датою оплату Товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника (п. 3.5 Договору від 26.04.2018).

У розділі 4 Договору від 26.04.2018 сторони узгодили строк та умови поставки, згідно п. 4.1 якого Постачальник поставляє Товар шляхом одноразової поставки або поставки Товару партіями, відповідно до видаткових накладних. Доказом факту поставки Товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із Сторін цього Договору (п. 4.2 Договору).

Датою поставки Товару вважається дата передання Товару Покупцю, яка зазначена у видатковій накладній, підписаній уповноваженими представниками обох Сторін (п. 4.4 Договору від 26.04.2018).

Поставка Товару у повному обсязі здійснюється у строк до « 31» жовтня 2018 року (п. 4.5 Договору від 26.04.2018).

Відповідно до п. 10.1 Договору від 26.04.2018 цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2018 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторін від відповідальності за порушення його умов: несвоєчасне, неповне, неналежне (усупереч положенням Договору) виконання взятих на ceбе зобов`язань за цим Договором, якщо такі порушення були допущені під час його дії.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000011 від 27.04.2018 на оплату товару, а саме: Заряд ЕС, КЕ у кількості 370 л, ціна без ПДВ (за одиницю) 552,10 грн; Гелакс SL, PK у кількості 1020 л, ціна без ПДВ (за одиницю) 220,85 грн, на загальну суму 515 452,80 грн з ПДВ. (а.с. 19).

На виконання умов Договору від 26.04.2018 позивачем поставлено, а відповідачем отримано Товар на загальну суму 515 452,80 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000004 від 27.04.2018, товарно-транспортною накладною № РН-0000004 від 27.04.2018 та довіреністю № 56 від 27.04.2018 (а.с. 16-18).

05.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Лиссанта» (далі - Постачальник) та Державним підприємством «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України (далі Покупець) укладено договір поставки № 05/04 засобів захисту рослин (далі Договір від 05.04.2019) (а. с. 46-47).

Відповідно до п. 1.1 Договору від 05.04.2019 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність у зумовлені даним Договором строки засоби захисту рослин (далі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та своєчасно оплатити його вартість на умовах Договору.

Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору від 05.04.2019).

У п. 2.2 Договору від 05.04.2019 зазначено, що орієнтовна сума Договору становить 500 000,00 грн. Якщо вартість всіх поставок Товару за цим Договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми Договору, то вважатиметься, що загальна ціна цього Договору узгоджена Сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято Товар протягом строку дії Договору.

Згідно з п. 3.2, 3.3 Договору від 05.04.2019 оплата за поставлений товар проводиться Покупцем на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури. Повна оплата поставленого Товару повинна бути здійснена Покупцем не пізніше « 31» жовтня 2019 року («Остаточна дата розрахунку»).

Поставка Товару у повному обсязі здійснюється у строк до « 31» жовтня 2019 року (п. 4.5 Договору від 05.04.2019).

Пункти 3.5, 4.1, 4.2, 4.4 Договору від 05.04.2019 є аналогічними відповідним пунктам Договору від 26.04.2018.

Відповідно до п. 10.1 Договору від 05.04.2019 цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2019 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторін від відповідальності за порушення його умов: несвоєчасне, неповне, неналежне (усупереч положенням Договору) виконання взятих на ceбе зобов`язань за цим Договором, якщо такі порушення були допущені під час його дії.

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000015 від 12.04.2019 на оплату товару, а саме: Гелакс SL, PK у кількості 660 л, ціна без ПДВ (за одиницю) 233,50 грн, на загальну суму 184 932,00 грн з ПДВ. (а.с. 51).

На виконання умов Договору від 05.04.2019 позивачем поставлено, а відповідачем отримано Товар на загальну суму 184 932,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000014 від 12.04.2019, товарно-транспортною накладною № РН-0000014 від 12.04.2019 та довіреністю № 34 від 12.04.2019 (а.с. 48-50).

Отже, позивач за Договором від 26.04.2018 та Договором від 05.04.2019 поставив відповідачу Товар на загальну суму 700 384,80 грн.

Між позивачем та відповідачем був підписаний акт звірки взаєморозрахунків станом на 11.11.2019, відповідно до якого заборгованість ДП «ДГ «Іванівка» ІСГПС НААН України перед ТОВ «Лиссанта» складала 700 384,80 грн (а.с. 21).

Відповідач визнає, що сума заборгованості у розмірі 700 384,80 грн позивачу не сплачена.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановив суд, відповідач повинен був оплатити поставлений за Договором від 26.04.2018 Товар - не пізніше 31.10.2018 та поставлений за Договором від 05.04.2019 - не пізніше 31.10.2019.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив у кошти за отриманий ним товар у визначений у Договорах від 26.04.2018 та від 05.04.2019 строк, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 700 384,80 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Відповідач просить відстрочити виконання рішення суду до 30.10.2020.

Подане клопотання обґрунтоване скрутним фінансовим становищем відповідача. Відповідач зазначає, що таке становище виникло, оскільки основним видом діяльності підприємства є вирощування зернових культур, що носить сезонний характер; у 2018 році через складні погодні умови підприємство недоотримало значну частину урожаю зернових, а відтак і частину прибутку, через що виникли борги зі сплати податків та зобов`язань минулих років; у 2019 році Борзнянським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито ряд виконавчих проваджень стосовно відповідача та накладено арешт на рахунки до повного погашення заборгованості; частина заборгованості за цими виконавчими провадження вже погашена, а інша частина буде погашена найближчим часом.

Також відповідач зазначає, що Господарським судом Чернігівської області прийнято рішення про стягнення заборгованості з ДП «ДГ «Іванівка», а саме у справах №927/137/20, №927/133/20, №927/136/20, №927/299/20, №927/288/20 та №927/377/20 (які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень), сума стягнення становить майже 2 мільйони 450 тисяч гривень, а також на розгляді у суді перебувають інші справи про стягнення заборгованості з відповідача.

Відповідач вважає, що негайне стягнення суми боргу у повному обсязі призведе до ще більш тяжкого фінансового становища підприємства, основні фонди якого є державною власністю, втрати частини обігових коштів, призупинення господарської діяльності та може призвести до скорочення працівників.

Як вказує відповідач, прибутки для погашення боргів підприємство зможе отримати лише після збору врожаю кукурудзи, на початку грудня 2020 року.

До клопотання відповідач додав копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2019 про стягнення з відповідача 193 967,62 грн боргу, від 19.12.2019 про стягнення з відповідача 328 000,80 грн виконавчого збору, від 08.04.2019 про стягнення з відповідача 256 144,49 грн виконавчого збору, від 04.03.2020 про стягнення з відповідача 25 000,00 грн боргу, 1264,44 грн 3% річних, 14210,18 грн пені, 23735,00 грн штрафу та 1921,00 грн судового збору.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України).

Передбачені ст. 331 Господарського процесуального кодексу України обставини, з якими закон пов`язує можливість надання відстрочки, є оціночними, а необхідність використання права на відстрочку, закон відносить на розсуд суду. Вказане право застосовується за визначених в законі умов, з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Спираючись на те, що основним принципом судочинства має бути відновлення прав та інтересів кредитора, до обов`язків суду відноситься дослідження усієї сукупності обставин потенційної можливості виконання судового рішення, задля отримання кредитором повної суми коштів, що складають предмет заборгованості.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін.

Надання відстрочки виконання рішення є заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява № 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00). Отже, для з`ясування обставин, чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

При цьому суд зазначає, що відстрочення виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а, навпаки, це організація та створення умов власне для подальшого виконання рішення суду, покращення власного фінансового стану, виконання своїх зобов`язань як перед стягувачем, так і перед боржником.

Враховуючи те, що основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур, а специфіка саме його діяльності передбачає сезонність робіт та отримання прибутку; наявність численних відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення коштів з відповідача; незначний (розумний) період, на який відповідач просить відстрочити виконання рішення, суд доходить висновку про можливість задоволення клопотання відповідача та відстрочення виконання рішення суду до 30.10.2020.

При цьому суд вважає, що відстрочення виконання рішення у даному випадку надасть боржнику можливість належним чином виконати рішення суду на користь позивача, а надання відстрочки виконання рішення до 30.10.2020 не порушить принципу збалансованості інтересів сторін.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з платіжним дорученням № 250 від 15.04.2020 позивачем сплачено судовий збір в сумі 23 089,59 грн та згідно з платіжним дорученням № 251 від 27.04.2020 6 288,33 грн. Отже, позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 29 377,92 грн за розгляд майнової вимоги про стягнення 1 958 526,71 грн.

Оскільки позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог до 700 384,80 грн, яка прийнята судом, судовий збір за розгляд даної справи (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.07.2020) становить 10 505,77 грн та, відповідно, надмірно сплаченим є судовий збір у розмірі 18 872,15 грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір суд доходить висновку про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиссанта» про повернення судового збору у сумі 18 872,15 грн у зв`язку із зменшенням позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься у ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

У зв`язку з визнанням відповідачем позову, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позову, з урахуванням зменшення позовних вимог, що становить 5 252,89 грн.

Решта 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 5 252,88 грн відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 46, 73-80, 86, 129, 130, 191, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України (, вул. Перемоги, 5, с. Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиссанта» (, вул. Петра Курінного, 2-А, оф. 6, м. Київ, 03148) 700 384,80 грн заборгованості за поставлений товар та 5 252,88 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Лиссанта» (, вул. Петра Курінного, 2-А, оф. 6, м. Київ, 03148) з Державного бюджету України (код класифікації доходів бюджету 22030101) 24 125,04 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжними дорученнями № 250 від 15.04.2020 та № 251 від 27.04.2020.

4. Відстрочити виконання рішення господарського суду від 21.07.2020 у справі №927/343/20 до 30.10.2020.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 28.07.2020.

Суддя В.В. Шморгун