ГОСПОДАРСЬКИЙ С У Д
Кіровоградської області
УХВАЛА

24 липня 2020 рокуСправа № 912/307/19

Господарський суд Кіровоградської у складі судді Вавренюк Л.С., розглянувши подання державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі № 912/307/19 (вх. № 2342/20 від 22.07.2020)

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Галицького Віктора Анатолійовича, АДРЕСА_1

про стягнення 192 122,48 грн.

Представники сторін:

від стягувача - участі не брали;

від боржника - участі не брали;

від ДВС - участі не брали.

Встановив: рішенням господарського суду від 27.03.2019 позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено повністю стягнуто з Фізичної особи-підприємця Галицького Віктора Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, інша відома адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 , ) заборгованість за кредитом у розмірі 192 122,48 грн та судовий збір у розмірі 2881,84 грн.

22.04.2019 на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

22.07.2020 на адресу господарського суду надійшло подання державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Чернецької Ольги Анатоліївни (далі - Виконавець) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у справі № 912/307/19 - ОСОБА_1 .

За правилами ч. 2 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 24.07.2020 розгляд подання призначено на 24.07.2020 та на адресу Відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за адресою: 25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова, 32/39 направлено телефонограму про день, час та місце засідання суду.

В засідання суду 24.07.2020 Виконавець не з`явився, з підстав чого суд розглядає подання без участі державного виконавця.

Разом з тим, до суду 24.07.2020 засобами електронної пошти до суду надійшло клопотання без КЕП начальника Фортечного від 24.07.2020 за № 74130/11-33 відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з проханням розглянути справу без участі відділу та прийняття рішення виходячи з фактичних обставин справи.

В обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Виконавець зазначає, що на виконанні у відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження №59548735 про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь АТ КБ "Приватбанк" боргу в розмірі 442004,39 грн, у межах якого перебуває виконавче провадження №59548735 з виконання наказу № 912/307/19 від 22.04.2019, виданого Господарським судом Кіровоградської області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Галицького Віктора Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, інша відома адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 , ) заборгованість за кредитом у розмірі 192 122,48 грн та судовий збір у розмірі 2881,84 грн та виконавчий лист 3 404/209/19 від 21.06.2019 виданий Кіровським районним судом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Галицького Віктора Анатолійовича на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 203 268,50 грн за кредитним договором № б/н від 20.04.2018 та судові витрати у розмірі 3049,03 грн.

У поданні зазначено, що Виконавцем 07.06.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

За доводами Виконавця, останнім під час виконання рішення суду встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Згідно відповідки ТСЦ 3541 РСЦ МВС у Кіровоградській області за боржником зареєстровано рухоме майно, а саме: VOLKSWAGEN CADDY 2008 року випуску, автомобіль який перебуває у розшуку з 26.06.2019. Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики (копії додаються) щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив виконавця. Згідно довідок УПФУ та КОДПІ боржник не працює, пенсію не отримує, відкритих рахунків у банках та фінансових установах не має. Відповідно до акту державного виконавця перевірити майновий стан не можливо двері до домоволодіння зачинено.

Виконавець зазначає, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

З підстав викладеного, Виконавець вважає наявними докази, що свідчать про ухилення боржника від виконання майнових зобов`язань.

При розгляді подання Виконавця господарський суд враховує наступне.

В силу статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами 1, 2 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 337 Господарського процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 33 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Вказане право віднесено цивільним законодавством до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики від 01.02.2013 щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Зокрема, у листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" визначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим із метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Крім того, згідно з листом Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

В рішенні у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що обмеження останнього має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Суд зауважує на тому, що, вирішуючи питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за судовим рішенням, суд має дослідити матеріали справи на предмет наявності або відсутності у справі будь-яких належних та допустимих доказів того, що Виконавець вчиняв інші передбачені законом заходи щодо виконання судового рішення і такі заходи виявилися безрезультатними, з огляду на те, що обмеження у праві виїзду за межі України є виключним заходом, а тому з метою уникнення обмеження конституційних прав особи може бути застосоване в останню чергу, що узгоджується з приписами ст. 337 Господарського процесуального кодексу України.

Однією з підстав для відмови у задоволенні подань є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання (лист Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України").

За умовами ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вказаною статтею також передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

З наданих до суду документів вбачається, що державним виконавцем не дотримано періодичності перевірки рахунків боржника. Відсутні докази, як зазначено по змісту подання - "довідок УПФУ та КОДПІ"; акт перевірки майнового стану, а також інших доказів: акт виходу за місцем проживання; докази на підтвердження місця реєстрації боржника; відповідні виклики для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду.

Так Виконавцем надано лише відповідь головного управління Держпродспоживслужба в Кіровоградській області від 02.06.2019. Інші відомості щодо майна з`ясовувались державним виконавцем самостійно, а саме: надано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований станом на 07.08.2019, Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 07.08.2019. Інші доказхи відсутні.

Гоподарський суд, звертає увагу на той факт, що з моменту відкриття та до моменту звернення Виконавця до суду з поданням в порядку ст. 337 ГПК України провадження на підставі наказу Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/309/19, минуло більше року, що вказує на наявність у Виконавця обов"язу щодо переодичності вчинення ним передбачених Закону України "Про виконавче провадження" необхідних запитів до компетентних органів, з метою отримання відомостей для належного виконання в примусовму порядку наказу суду у даній справі.

З підстав викладеного суд дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено здійснення всіх виконавчих дій.

Слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Поряд з цим, відповідно правил ст. 337 Господарського процесуального кодексу України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку:

- коли ця особа є боржником;

- у випадку невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

І такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Разом з тим вимоги вище названого закону розповсюджуються тільки на громадян України.

Аналіз наведеного закону дає підстави для висновку про те, що ним (законом) передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Адже, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. Саме це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Поміж іншим, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Зважаючи на це, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України. Окремо слід зауважити, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Поруч з цим, подані державним виконавцем матеріали не містять доказів факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених в судовому документі.

Суд також звертає увагу Виконавця на ту обставину, що боржником у справі №912/307/19 є фізична особа - підприємець Галицький Віктор Анатолійович (підприємець), однак державний виконавець просить обмежити у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 до виконання боржником наказу господарського суду, посилаючись на ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Однак, у зазначеній статті визначено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він (громадянин) ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Поруч з цим, подані Виконавцем матеріали не містять доказів факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов"язків, передбачених у судовому документі.

Виконавець посилається на наявність зведеного виконавчого провадження, до якого увійшли два виконавчі документи. Крім наказу Господарського суду Кіровоградської області у даній справі, також є виконавчий лист Кіровського районного суду у справі № 404/209/19 від 21.06.2019, боржником за яким є саме громадянин ОСОБА_2 , що не позбавляє Виконавця права звернутися до відповідного суду з поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника - громадянина ОСОБА_2 .

Суд також зазначає, що Виконавцем до поданням про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не додано жодного доказу, який хоча б опосередковано свідчив про намір ОСОБА_2 залишити територію України.

Крім того, господарський суд звертає увагу на те, що також відсутні відомості про наявність у ОСОБА_2 паспорта для виїзду за кордон. Будь які докази на підтвердження зазначених обставин ані подання Виконавця, ані додані до подання документи не містять.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про недоведеність державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) правових підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань за наказом Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/307/19 від 22.04.2019.

Керуючись ст. ст. 232, 234, 235, 337 Господарського процесуального кодексу України , суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про тимчасове обмеження ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у праві виїзду за кордон до виконання зобов`язань за наказом Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/307/19 від 22.04.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку і строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Копії ухвали направити:

Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д та за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50;

Фізичній особі-підприємцю Галицькому Віктору Анатолійовичу за адресою: АДРЕСА_1 ;

Фортечному відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за адресою: 25006, м. Кропивницький, вул. Дворцова, 32/39.

Суддя Л.С. Вавренюк