РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2020Справа № 910/6735/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 49 466,33 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 49466,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною № 40980849 (досилкова накладна №41093329) допустив незбереження вантажу у вагонах №№52595378, 53533857, 53530861, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 49466,33 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/6735/20 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2020 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

30.06.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, указавши на неналежність доказів, наданих позивачем на підтвердження вартості втраченого вантажу.

Разом з цим, відповідач просить продовжити строк на подачу відзиву, оскільки, за твердженням відповідача, неподання відзиву в строк, встановлений в ухвалі суду від 19.05.2020 зумовлений об`єктивною неможливістю такого подання через введення на території України карантинних заходів.

Так, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2020 встановлено відповідачу строк на подачу відзиву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 570 ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 26.05.2020, відтак, строк для подачі відзиву закінчувався 10.06.2020 (останній день для подачі відзиву).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відтак, з огляду на встановлення постановою Кабінету Міністрів України карантину на усій території України з 12 березня 2020 року, враховуючи, що станом на день подачі відзиву карантин ще діє - строк на подання відзиву в даній справі є продовженим в силу приписів закону.

07.07.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві та вказав, що ним було надано належні документи на підтвердження вартості вантажу та здійснення позивачем оплати такої вартості, зокрема, платіжне доручення № від 30.01.2020.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив та відповідачем у відзиві, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2019 між Приватним акціонерним товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" (покупець; позивач) та BASIS Trade AG (продавець) був укладений Контракт № BASIS-ILYICH 01-19, відповідно до п. 1 якого продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар у відповідній якості, кількості, за ціною та на умовах, визначених даним контрактом.

Відповідно до накладної № 40980849 від 06.01.2020 (досилкової накладної № 41093329 від 07.01.2020) зі станції відправлення вантажовідправником (ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), який є експедитором з перевезення вантажів залізничним транспортом згідно з договором № МШ 1-01 ЖД/180 від 01.01.2013, вантажоодержувачу було відправлено зокрема вагони №№ 52595378, 53533857, 53530861 з вантажем - антрацит.

Судом встановлено, що на станціях Запоріжжя-Ліве, Волноваха та Нижньодніпровськ-Вузол було здійснено комісійне перезважування зазначених вагонів про що складено комерційні акти.

У комерційному акті № 485002/13 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 52595378 виявилось: брутто - 87500 кг, тара - 23600 кг, нетто - 63900 кг, що менше за документ на 2900 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів 300 мм, марковане вапном. За рухом поїзда, над 1-4 люками є виїмка розміром 6000 мм Х 2800 мм Х 300-400 мм у глиб вагона, маркування порушено, що відповідає попутному акту з/ф № 25213 від 09.01.2020 ст. Запоріжжя-Ліве Придн. зал. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає. При повторному переважуванні даного вагона нестача вантажу підтвердилася.

У комерційному акті № 485002/14 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 53533857 виявилось: брутто - 81400 кг, тара - 21800 кг, нетто - 59600 кг, що менше за документ на 6400 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів на 200-300 мм, хаотичне, розрівняне, марковане вапном. За рухом поїзда, над 5-6 люками є виїмка розміром 4000 мм Х 2800 мм Х 1500 мм у глиб вагона, маркування порушено, що відповідає попутному акту з/ф № 10012 від 11.01.2020 ст. Запоріжжя-Ліве Придн. зал. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає. При повторному переважуванні даного вагона нестача вантажу підтвердилася.

У комерційному акті № 485002/15 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 53530861 виявилось: брутто - 85800 кг, тара - 22100 кг, нетто - 63700 кг, що менше за документ на 4050 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів, марковане вапном. За рухом поїзда, над 1-3 люками воронкоподібне поглиблення діаметром 1500 мм Х 800 мм у глиб вагона, маркування порушене, що відповідає попутному акту з/ф № 33011 від 10.01.2020 ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придн. зал. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає. При повторному переважуванні даного вагона нестача вантажу підтвердилася.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною № 40980849 (досилкова накладна №41093329) допустив незбереження вантажу у вагонах №№52595378, 53533857, 53530861, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у розмірі 49466,33 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 49466,33 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у вагонах №№52595378, 53533857, 53530861.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, відповідно до накладної № 40980849 від 06.01.2020 (досилкової накладної № 41093329 від 07.01.2020) зі станції відправлення вантажовідправником (ТОВ «Метінвест-Шіппінг»), який є експедитором з перевезення вантажів залізничним транспортом згідно з договором № МШ 1-01 ЖД/180 від 01.01.2013, вантажоодержувачу було відправлено, зокрема вагони №№ 52595378, 53533857, 53530861 з вантажем - антрацит.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як встановлено судом, на станціях Запоріжжя-Ліве, Волноваха та Нижньодніпровськ-Вузол було здійснено комісійне перезважування зазначених вагонів про що складено комерційні акти.

У комерційному акті № 485002/13 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 52595378 виявилось: брутто - 87500 кг, тара - 23600 кг, нетто - 63900 кг, що менше за документ на 2900 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів 300 мм, марковане вапном. За рухом поїзда, над 1-4 люками є виїмка розміром 6000 мм Х 2800 мм Х 300-400 мм у глиб вагона, маркування порушено, що відповідає попутному акту з/ф № 25213 від 09.01.2020 ст. Запоріжжя-Ліве Придн. зал. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає. При повторному переважуванні даного вагона нестача вантажу підтвердилася.

У комерційному акті № 485002/14 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 53533857 виявилось: брутто - 81400 кг, тара - 21800 кг, нетто - 59600 кг, що менше за документ на 6400 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів на 200-300 мм, хаотичне, розрівняне, марковане вапном. За рухом поїзда, над 5-6 люками є виїмка розміром 4000 мм Х 2800 мм Х 1500 мм у глиб вагона, маркування порушено, що відповідає попутному акту з/ф № 10012 від 11.01.2020 ст. Запоріжжя-Ліве Придн. зал. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає. При повторному переважуванні даного вагона нестача вантажу підтвердилася.

У комерційному акті № 485002/15 зазначено, що при контрольному переважуванні вагону № 53530861 виявилось: брутто - 85800 кг, тара - 22100 кг, нетто - 63700 кг, що менше за документ на 4050 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів, марковане вапном. За рухом поїзда, над 1-3 люками воронкоподібне поглиблення діаметром 1500 мм Х 800 мм у глиб вагона, маркування порушене, що відповідає попутному акту з/ф № 33011 від 10.01.2020 ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придн. зал. Вагон прибув у технічному стані справний. Течі вантажу немає. При повторному переважуванні даного вагона нестача вантажу підтвердилася.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

У матеріалах справи наявні документи відправника про вартість вантажу (антрацит, вугілля антрацит марки АС (6-13)).

Так, Специфікацією (Додатком № 6 від 03.12.2019 до контракту № BASIS-ILYICH 01-19 від 03.07.2019) визначено, що вартість тони вантажу (вугілля антрацит, навалом, у тому числі сорт АС (6-13); сорт АМ (13-25)) становить 146,36 євро.

Відповідно до рахунку (інвойсу) вантажовідправника (продавця) BASIS Trade AG № 2912-1 від 29.12.2019 вартість 1 тони вантажу складає 146,36 євро.

Позивач виконав свої зобов`язання щодо оплати рахунку № 2912-1 від 29.12.2019 на загальну суму 1652464,70 євро (з урахуванням кредитної ноти № 1601 від 16.01.2020 на підставі п. 4.2.7 контракту № BASIS-ILYICH 01-19 від 03.07.2019), що підтверджується платіжним дорученням № від 30.01.2020.

Відтак, доводи відповідача, викладені у відзиві є необґрунтованими, оскільки, позивачем надано належні та допустимі докази, які в розумінні положень ст. 115 Статуту підтверджують вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: для мінерального палива 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Так, враховуючи масу вантажу, що перевозився у вагоні № 52595378 - 66800 кг, норму недостачі - 1% (668 кг), масу фактично доставленого вантажу - 63900 кг, масу недостачі вантажу - 2900 кг, вартість тони вантажу (146,36 євро, що станом на день здійснення позивачем оплати відповідно до платіжного доручення № від 30.01.2020 еквівалентно 3999,29 грн), вартість недостачі вантажу, що перевозився у вагоні № 52595378 становить 8926,42 грн. ((2,9 - 0,668) т * 3999,29 грн.).

Враховуючи масу вантажу, що перевозився у вагоні № 53533857 - 66000 кг, норму недостачі - 1% (660 кг), масу фактично доставленого вантажу - 59600 кг, масу недостачі вантажу - 6400 кг, вартість тони вантажу (146,36 євро, що станом на день здійснення позивачем оплати відповідно до платіжного доручення № від 30.01.2020 еквівалентно 3999,29 грн), вартість недостачі вантажу, що перевозився у вагоні № 53533857 становить 22955,92 грн. ((6,4 - 0,66) т * 3999,29 грн.).

Враховуючи масу вантажу, що перевозився у вагоні № 53530861 - 67750 кг, норму недостачі - 1% (677,5 кг), масу фактично доставленого вантажу - 63700 кг, масу недостачі вантажу - 4050 кг, вартість тони вантажу (146,36 євро, що станом на день здійснення позивачем оплати відповідно до платіжного доручення № від 30.01.2020 еквівалентно 3999,29 грн), вартість недостачі вантажу, що перевозився у вагоні № 53533857 становить 13485,61 грн. ((4,05 - 0,678) т * 3999,29 грн.).

Загальна вартість недостачі вантажу у вагонах №№52595378, 53533857, 53530861 становить 45367,95 грн.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що перевезення вантажу на підставі спірної накладної здійснював відповідач.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах, шкідливого результату такої поведінки (шкодою) - недостача товару та причинному зв`язку між протиправної поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагонах сталась не з його вини (відповідно до ст. 127 Статуту).

У зв`язку з викладеним вище, суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» вартості недостачі вантажу у розмірі 49466,33 грн. підлягають частковому задоволення, а саме, у розмірі 45367,95 грн.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; ідентифікаційний код: 00191129) грошові кошти у розмірі 45367 (сорок п`ять тисяч триста шістдесят сім) грн 95 коп. та судовий збір у розмірі 1927 (одна тисяча дев`ятсот двадцять сім) грн 85 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева