ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 липня 2020 року Справа № 903/195/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ"

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 14 896,32 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Хвищук Н.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Гринчук І.С. (ордер АС1007867 від 21.07.2020)

від відповідача: Хороших Ю.В., Прадищук Л.М. (ордер ВЛ№000070079 від 21.07.2020);

Встановив: 19.03.2020 позивач - ТОВ "Ковельське ОТБ" звернулись до Господарського суду Волинської області з позовом (вих.№5 від 17.03.2020) про стягнення з відповідача - ОСОБА_1 заборгованості згідно договору №5 про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживача від 01.01.2018 в сумі 14896,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконано в повній мірі умови договору №5 про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживача від 01.01.2018 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою суду від 06.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду на 06.05.2020.

28.04.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 27.04.2020, який не містить підпису відповідача та доказів надіслання (надання) відзиву позивачу.

Відзив було повернуто відповідачу без розгляду на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 170 ГПК України.

Ухвалою суду від 06.05.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 20.05.2020.

18.05.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов заперечує та зазначає, договір №5 про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживача від 01.01.2018 припинив дію, позивач - ТзОВ «Ковельська ОТБ» не є стороною договору і не є належним позивачем, а даний спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства. 05.02.2020 на рахунок Ковельської оптово-торгової бази Волинської облспоживспілки була сплачена сума 747,46 грн. як остаточний розрахунок за спожиту електроенергію, позивач не надав доказів про фактичну кількість спожитої електроенергії відповідачем, а посилався виключно на картки рахунків, які як доказ не мають юридичної сили, оскільки є внутрішнім бухгалтерським документом.

Ухвалою суду від 20.05.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 10.06.2020.

Ухвалою суду від 18.06.2020 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 22.07.2020.

21.07.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив № 10 від 21.07.2020, в якій позивач зазначив, що твердження відповідача, що позивач ТзОВ «Ковельська ОТБ» не є стороною договору про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживча, оскільки договір укладено з Ковельською оптово - торговою базою, як самостійним суб`єктом господарських відносин та те що ТОВ «Ковельська ОТБ» не є належним позивачем є безпідставні, оскільки 01.01.2018 Ковельська оптово-торгова база Волинської облспоживспілки з відповідачем уклали договір № 5 про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживача, 27.11.2018 на підставі протоколу Ковельську оптово-торгову базу Волинської облспоживспілки реорганізовано шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» (Протокол № 1 Установчих Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» від 27.11.2018р.), отже ТОВ «Ковельська ОТБ» є правонаступником Ковельської оптово-торгової бази Волинської облспоживспілки. Враховуючи те, що ТОВ «Ковельська ОТБ» є правонаступником Ковельської оптово-торгової бази Волинської облспоживспілки, то права і обов`язки за договором № 5 про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживача також перейшли до правонаступника, а саме ТОВ «Ковельської ОТБ». Представник позивача стверджує, що позивач не заперечує про сплату відповідачем 747,46 грн., адже дана сума відображена в картці рахунку 3776, яка була долучена до позовної заяви. Позивач стверджує, що ОСОБА_1 погодився з наданими послугами за вересень - грудень 2019 року, що підтверджують копії актів надання послуг. Проте, відповідач не сплатив наданих послуг за вересень 2019 року - лютий 2020 року. Відповідач умисно не підписав позивачу акти надання послуг по відшкодуванню витрат по електричній енергії за січень-лютий 2020 року, хоча електрикою користувався (копії актів надання послуг та копії актів про відмову відповідачем в підписанні актів додаються). Враховуючи те, що відповідач станом на сьогодні не виконав своє зобов`язання щодо сплати грошових коштів за надані послуги згідно умов договору № 5 про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживача від 01.01.2018р. в результаті чого виникла заборгованість, позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні 22.07.2020 було оголошено перерву до 29.07.2020.

29.07.2020 в судовому засіданні було оголошено перерву до 30.07.2020 для надання можливості позивачу надати для огляду оригінали актів наданих послуг.

В судовому засіданні 30.07.2020 позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач та адвокат позов заперечили з підстав, викладених у відзиві та зазначив, що не користувався приміщенням за спірний період і не використовував електроенергію, актів наданих послуг можливо він не підписував, не пам`ятає.

Заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

01.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ" та ОСОБА_1 було укладено договір № 5 про відшкодування витрат із забезпечення електропостачання споживача (а.с. 10) (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору власник мереж забезпечує технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами Споживачу в обсягах згідно з показниками засобів обліку електричної енергії, а Споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги.

Згідно п. 4.1.1 Договору споживач зобов`язується здійснювати оплату за перетікання та спожиту електричну енергію.

Розділом 6 Договору сторони узгодили, що облік активної та реактивної енергії у споживача, струмоприймачі якого приєднані до електричних мереж власника мереж, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. Оплата за спожиту електроенергію проводиться згідно виставлених власником рахунків.

Відповідно до п. 7.5 Договору цей договір укладається на строк з 01.01.2018 до 31.12.2018 набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Договір сторонами не розірвано, недійсним судом не визнавався.

На виконання умов договору позивач належним чином забезпечував технічну можливість передачі електричної енергії, що підтверджується актами надання послуг за вересень-грудень 2019 року, які підписані відповідачем та скріплені печатками (а.с. 66-69).

Акти наданих послуг за січень-лютий 2020 року відповідачем не підписані (а.с. 70-71).

Як стверджує позивач, станом на 25.02.2020 заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» по відшкодуванню витрат із забезпечення електропостачання становить 14896,32 грн., які позивач просить стягнути із відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України(далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п.1 ст.628 ЦК України).

Приписами ч.2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між сторонами виникли зобов`язання, що випливають із договору про надання послуг, договір є підставою виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 ЦК України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Таким чином, приписи закону, які регулюють відносини за договором про надання послуг, пов`язують обов`язок замовника оплатити послуги за фактом їх надання виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акту.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, що у договорі №5 від 01.01.2018 сторони не встановили розміру оплати наданих послуг, разом з тим, відповідач підписавши акти наданих послуг за вересень - грудень 2019 року на суму 8479,77 грн., своїм підписом засвідчив, що претензій по об`єму, якості та строках виконання робіт (наданих послуг) позивачем не має, суд прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 8479,77 грн. заборгованості згідно із підписаними актами наданих послуг (вересень-грудень 2019 року). У задоволенні позовних вимог про стягнення 6416,55 грн. слід відмовити через необгрунтованість, оскільки позивач не довів факту надання послуг за січень - лютий 2020 року, а також будь-яке погодження (за домовленістю) їхнього розміру між сторонами.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, що спір виник внаслідок неправильних дій сторін та відсутність правових підстав для звільнення від його сплати, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1196,57 грн. судового збору, в іншій частині сплата судового збору покладається на позивача, за результатами розгляду позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог.

Заперечення відповідача щодо позову, викладені у відзиві та висловлені у судових засіданнях, спростовуються матеріалами справи, а саме: 27.11.2018 на підставі протоколу Ковельську оптово-торгову базу Волинської облспоживспілки реорганізовано шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» (Протокол № 1 Установчих Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» від 27.11.2018р.), отже ТОВ «Ковельська ОТБ» є правонаступником Ковельської оптово-торгової бази Волинської облспоживспілки (а.с. 6-9) правонаступництво підтверджується і відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Щодо тверджень відповідача про те, що позивач не обгрунтував фактичної кількості спожитої електроенергії, то підписавши акти наданих послуг відповідач погодився із їхнім розміром, фактично встановивши його, як це передбачено ч. 1 ст. 903 ЦК України.

Судом не приймаються доводи відповідача про те, що спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки за змістом ст. 51, 52, 598- 609 ЦК України, ст. 202- 208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки фізична особа не перестає існувати та відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім майном.

Дана позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18.

Керуючись ст. 86, 123, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ" (пров. Володимира Кияна, 9, м. Ковель, ) 8479,77 грн. (вісім тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень сімдесят сім копійок) заборгованості та 1196,57 грн. (одну тисячу сто дев`яносто шість гривень п`ятдесят сім копійок) судового збору.

3. У задоволенні позовних Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельське ОТБ" до ОСОБА_1 в частині стягнення 6416,55 грн. заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 04.08.2020

Суддя А. С. Вороняк