ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. Справа № 922/1494/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейсвард", м. Київ
до Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", смт. Новопокровка, Чугуївський р.-н, Харківська обл.
про стягнення 145122,63 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейсвард", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", смт. Новопокровка, Чугуївський р.-н, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) 145122,63 грн., з яких:

140000,00 грн. основного боргу;

1532,63 грн. втрат від інфляції;

3590,00 грн. 3% річних.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 79-ТЕО від 27.08.2018 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за надані позивачем послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.05.2020 позовну заяву залишено без руху; визначено спосіб усунення недоліків позовної заяви та надано позивачу строк для їх усунення.

Позивач звернувся до суду з листом (вх. № 12038 від 28.05.2020) до якого додав певні документи, та в якому просить суд відкрити провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.06.2020 відкрито провадження у справі № 922/1494/20; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом трьох днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом трьох днів з дня отримання відповіді на позов.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вищевказаної ухвали від 01.06.2020.

Копії зазначеної ухвали сторони отримали, про що свідчать залучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення, згідно з якими направлялась поштова кореспонденція (а. с. 80, 97).

Відповідач надіслав на адресу суду відзив на позову заяву (вх. № 13930 від 19.06.2020), в якому просить суд відмовити у позові про стягнення коштів в цілому. Свої вимоги відповідач обґрунтовує помилковістю твердження позивача про те, що початком виконання зобов`язання зі сплати відповідачем послуг є саме підписання останнього акту прийому-передачі, оскільки на думку відповідача п. 4.3 договору, визначено спосіб оплати а не строк такої оплати. Також відповідач зазначає, що з 13.06.2019 виконуючим обов`язки директора підприємства відповідача став Самардін С.С., тоді як певні додатки та акти після 13.06.2019 підписувалися іншими особами. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про те, що такі документи не можуть бути належними та допустимими доказами існування обставин, на які посилається позивач в позовній заяві.

Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вх. № 14686 від 26.06.2020) в якій наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, та зокрема зазначає, що договір, додатки до нього підписані з боку відповідача уповноваженими особами, а відповідач отримавши товар та частково сплативши за нього заборгованість тим самим схвалив відповідні право чини. Також позивач зазначає, що строк оплати відповідачем наданих послуг передбачено п. 4.3. укладеного між сторонами договору, та в даному випадку є таким, що настав.

Відповідач надав суду заперечення (вх. № 15475 від 07.07.2020), в яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову та надати сторонам час на позасудове врегулювання спору. В даних запереченнях відповідач наполягає на тому, що п. 4.3. укладеного між сторонами договору не передбачено строку оплати наданих послуг.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 27.08.2018 між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 79-ТЕО (далі за текстом - договір; а. с. 13-14), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання зі здійснення транспортно-експедиційного обслуговування вантажу (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору за дорученням замовника виконавець зобов`язався зокрема розробити та реалізувати оптимальну транспортну схему з перевезення вантажу на підставі заявок, що надаються електронною поштою або іншими засобами зв`язку; організувати замовлення та подачу транспортних засобів до місця відвантаження.

Пунктом 2.8. договору передбачено, що за підсумками роботи за календарний місяць, станом на 1 число, виконавець надає замовнику акт виконаних робіт.

За змістом п. 3.4 замовник здійснює оплату вартості послуг у повному обсязі згідно додатку.

Згідно з п. п. 4.1-4.2 договору вартість експедирування та сума договору обумовлюється у додатку, відносно кожної товарної позиції та місця відправки. Додаток є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що оплата послуг проводиться наступним чином:

50% - попередня оплата;

50% - оплата за фактом відвантаження.

У відповідності до п. 9.1 договору останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 30.06.2019, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань між виконавцем та замовником. В разі, якщо жодна зі сторін письмово не попередить іншу в місячний строк до дати закінчення дії договору про своє бажання розірвати договір, він вважається автоматично подовженим на такий же наступний строк (на один рік).

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами укладені додатки до договору за № 1 від 27.08.2018 (а. с. 15), № 2 від 09.09.2018 (а. с. 16), № 3 від 27.09.2018 (а. с. 17), № 4 від 21.11.2018 (а. с. 18), № 5 від 24.04.2019 (а. с. 19), № 6 від 20.05.2019 (а. с. 20) та № 7 від 14.06.2019 (а. с. 21).

В даних додатках сторони погоджували порядок надання виконавцем послуг за договором, в т.ч. узгоджували вартість комплексної ставки за 1 тону вантажу, станції відправлення та призначення вантажу, одержувача вантажу, вантаж, період відвантаження, інші необхідні відомості.

Кожен з додатків містить посилання про строки проведення розрахунків за додатками, а саме, виконавець надає замовнику рахунок згідно фактично наданих послуг, а замовник в строк, не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку, оплачує даний рахунок на розрахунковий рахунок виконавця.

Як зазначає позивач, він, як виконавець, на виконання умов договору та додатків № 1-7 до нього надав відповідачу послуги, про що сторони підписали акти надання послуг № 564 від 02.09.2018 (а. с. 22), № 568 від 03.09.2018 (а. с. 23), № 573 (а. с. 24), № 609 від 21.09.2018 (а. с. 25), № 596 від 13.09.2018 (а. с. 26), № 608 від 21.09.2018 (а. с. 27), № 597 від 14.09.2018 (а. с. 28), № 624 від 28.09.2019 (а. с. 29), № 742 від 26.11.2018 (а. с. 30), № 584 від 08.05.2019 (а. с. 31), № 627 від 31.05.2019 (а. с. 32), № 728 від 27.06.2019 (а. с. 33) та № 745 від 01.07.2019 (а. с. 34) на загальну суму 4726844,97 грн.

Однак, відповідач у повному обсязі не розрахувався з позивачем за надані останнім послуги з транспортно-експедиційного обслуговування. Згідно з залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (а. с. 35-59), відповідач здійснив оплату послуг лише на суму 4586844,97 грн.

Решту заборгованості у розмірі 140000,00 грн. відповідач не сплатив. Факт наявності заборгованості останнім в процесі розгляду даної справи не заперечується.

Як зазначає позивач, несплаченою залишилася заборгованість за надані послуги за актом № 745 від 01.07.2019 (загальна сума акту складає 190000 грн.)

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 130220/1 від 13.02.2020 (а.с. 63), в якій вимагав сплати існуючої заборгованості в розмірі 140000 грн.. Однак, вимоги викладені в зазначеній претензії були залишені відповідачем без відповіді та без задоволення.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі в якій останній просить стягнути з відповідача існуючий борг в сумі 140000 грн., а також нараховані в зв`язку з простроченням його сплати 1532,63 грн. втрат від інфляції та 3590,00 грн. 3% річних за період прострочення з 01.07.2019 по 08.05.2020

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 929 ЦК України, За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно зі ст. 931 ЦК України, Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності у відповідача заборгованості за надані позивачем послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вантажу за договором № 79-ТЕО від 27.08.2018 (а. с. 34) в сумі 140000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати визначено п. 4.3. цього договору та додатку № 7 до договору, та є таким, що настав.

Оскільки відповідач не надав суду доказів повної оплати існуючої заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 140000 грн. заборгованості.

Посилання відповідача на те, що п. 4.3. договору передбачено тільки вартість та порядок здійснення розрахунків, але не строки їх виконання, суд визнає такими, що позбавлені фактичного та правового обґрунтування, та побудовані на вільному тлумаченні даної умови договору.

До того ж, строк опати послуг також узгоджено сторонами в додатках до договору, в т.ч. в додатку № 7, за яким, як зазначає позивач, у відповідача і існує заборгованість.

Так само безпідставними є послання відповідача на те, що додаток № 7 та акти надання послуг № 728 від 27.06.2019 та №745 від 01.07.2019 з боку підприємства відповідача підписані не уповноваженою особою, а тому нібито не є належними доказами існування обставин, на які посилається позивач в позовній заяві.

Розглянувши зазначені документи, суд констатує, що з боку підприємства відповідача їх підписано заступником ген. Директора зі збуту Алі І .В.

Доказів наявності у останньої повноважень на підписання зазначених документів від імені підприємства відповідача матеріали справи не містять та сторонам суду не надано.

Однак, згідно зі ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

В даному випадку, підприємство відповідача фактично прийнявши надані позивачем транспортно-експедиційні по відвантаженню вантажу зі ст. Есхар півд. до ст. Херсон Од. та частково сплативши їх (зокрема за платіжним дорученням від 05.07.2019) вчинило дії які свідчать про схвалення вчинених право чинів щодо підписання додатку № 7 до договору та актів надання послуг № 728 від 27.06.2019 та №745 від 01.07.2019.

Щодо позову в частині стягнення інфляційних та річних суд зазначає наступне.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за отримані послуги підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується. Зазначене надає позивачу право на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення в порядку, визначеному ст. 625 ЦК України.

Згідно з позовом позивачем нараховано річні за період з 01.07.2019 по 08.05.2020 та інфляційні за липень 2019 - квітень 2020.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних суд констатує, що його здійснено з певними арифметичними помилками та неточностями. Також позивачем невірно визначено дату, з якого слід розпочинати нарахування інфляційних та 3% річних.

Суд зазначає, що в силу положень ст. 252-253 ЦК України, та п. 4.3. договору відповідач вважається таким, що прострочив не сплативши послуги в день підписання акту надання послуг. В даному випадку, оскільки акт № 745 підписано 01.07.2019, відповідач вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань з 02.07.2019.

Здійснивши з урахуванням зазначених обставин, відповідний розрахунок суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3586,08 грн. річних та 1532,63 грн. інфляційних.

В решті позову про стягнення річних слід відмовити в зв`язку з безпідставністю її нарахування до стягнення.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 2176,94 грн., тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (адреса: 63523, Харківська обл., Чугуївський р.-н, смт. Новопокровка, вул. ім. В. Вєсіча, буд. 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейсвард" (адреса: 03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32 літ. А, 3-й поверх; ):

140000,00 грн. основного боргу;

1532,63 грн. втрат від інфляції;

3586,08 грн. 3% річних;

2176,94 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак