ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.07.2020 Справа № 920/641/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А.,

за участю секретаря судового засідання Гребенюк С.В.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/641/20

за позовом Керівника Конотопської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Бочечківської сільської ради (вул. Тракторна, 2, с. Бочечки, Конотопський район, 41635),

до відповідача Фізичної особи-підприємця Шевченко Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ),

про визнання недійсним договору про спільну діяльність та повернення земельної ділянки,

за участю представників сторін:

Прокурор - Правдюк В.В. (посвідчення № 049945 від 22.05.2018);

Від позивача - не з`явився;

Від відповідача - не з`явився;

19.06.2020 до Господарського суду Сумської області звернувся з позовом прокурор в інтересах держави в особі позивача, в якому просить визнати недійсним договір про спільну діяльність від 11.06.2020, укладений між позивачем та відповідачем; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення земельної ділянки під водоймою загальною площею 4,3 га, яка передана згідно з актом приймання-передачі від 11.06.2020, територіальній громаді в особі Бочечківської сільської ради.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 25.06.2020 відкрито провадження у справі № 920/641/20; призначене підготовче засідання на 27.07.2020, 11:00; відповідачу наданий п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; прокурору та позивачу наданий семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив. Встановлені судом строки продовжені на строк дії карантину.

13.07.2020 позивач подав лист (вх. №5933 від 13.07.2020), в якому підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу без участі представника сільської ради.

13.07.2020 відповідач подав лист (вх. №5928 від 13.07.2020), в якому визнає позовні вимоги, просить вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 130 ГПК України, розглянути справу без участі відповідача.

Відповідно до ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно зі ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Прокурором дотримано вимоги Закону України «Про прокуратуру», Господарського процесуального кодексу України при зверненні з позовом до суду.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог зазначає, що оспорюваний договір є удаваним правочином і приховує під собою факт передачі земельної ділянки в оренду, укладений всупереч положенням Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», що регулюють порядок передачі земельної ділянки в оренду. Порушення порядку набуття речових прав на земельні ділянки водного фонду з розташованим на них водним об`єктом обмежує державу в особі уповноважених органів у її використанні та залученні якнайбільшої суми грошових коштів до бюджету шляхом продажу прав на неї на земельних торгах (аукціоні), позбавляє можливості інших фізичних та юридичних осіб реалізувати свої законні права на отримання земельної ділянки у користування, отримавши перемогу у відповідних торгах. У вказаному випадку вбачаються порушення інтересів держави, що полягають у протиправному набутті прав на земельні ділянки комунальної форми власності всупереч вимогам закону. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Бочечківська сільська рада з урахуванням приписів ст.ст. 2, 10, 4, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». За результатами вивчення спірного договору з метою спонукання до вжиття заходів щодо захисту інтересів держави місцевою прокуратурою 12.06.2020 спрямовано позивачу лист № 31-5722вих20. Однак, жодних заходів сільською радою, як уповноваженим органом у спірних правовідносинах, не вжито. Листом № 03.1-25/1254 від 15.06.2020 сільська рада повідомила прокуратуру про неможливість розірвання договору в односторонньому порядку. 16.06.2020 прокуратурою повторно направлено листа № 31- 5819вих20 від 17.06.2020 позивачу щодо необхідності вжиття заходів реагування з метою усунення порушень при передачі у користування земельних ділянок, але заходів органом місцевого самоврядування вжито не було та листом від 18.06.2020 № 03.1-25/1284 повідомлено прокуратуру про неможливість самостійного звернення до суду. Вказане свідчить про відсутність будь-якого наміру у Бочечківської сільської ради навіть в майбутньому звернутися до суду з позовом з метою усунення порушень законодавства. Таким чином, нездійснення захисту державних інтересів у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці - бездіяльності Бочечківської сільської ради, яка є уповноваженим органом по захисту відповідних інтересів у спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов`язуються спільно діяти з метою охорони та цільового використання земельної ділянки під водоймою, яка перебуває у комунальній власності Бочечківської об`єднаної територіальної громади загальною площею 4,3 га.

Пунктом 1.2 договору визначено, що вартість 1 га землі під водоймою згідно із інформацією про нормативну грошову оцінку сільськогосподарських угідь в Україні станом на 01.01.2019, яка оприлюднена на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, на території Сумської області становить 13350,21 грн.

Згідно із п. 2 договору, останній укладено строком на 1 рік з моменту підписання акту прийому-передачі.

За використання земельної ділянки відповідач сплачує кошти в сумі 1 % на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, земельні ділянки передаються у користування з метою використання за цільовим призначенням для організації відпочинку, підтримання її у належному стані.

До обов`язків сільської ради, в тому числі входить передача земельної ділянки у користування (п. 6.2. договору).

До обов`язків відповідача входить приступити до використання земельної ділянки у строки встановлені договором, дотримуватись режиму використання земель, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) (п. 6.4. договору).

Згідно з актом прийому-передачі б/н, б/д земельна ділянка площею 4,3 га передана відповідачу.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірний договір є удаваним правочином і приховує під собою факт передачі в оренду земельної ділянки, тобто фактично містить істотні умови договору оренди землі, укладення якого регулюється Водним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та Земельним кодексом України оскільки, у даному випадку сільська рада передала у користування земельну ділянку під об`єктом водного фонду та поклала на відповідача обов`язок вносити плату за користування, що суперечить вимогам Цивільного кодексу України щодо умов договору спільної діяльності, тому наявні правові підстави для визнання договору недійсним відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та застосування наслідків недійсності правочину на підставі ст. 216 ЦК України.

Відповідач визнає позовні вимоги.

За приписами п. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У статті 1130 Цивільного кодексу України визначено поняття договору про спільну діяльність. Так, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до положень статті 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови, визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Отже, зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб для досягнення спільної мети.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За таким правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають з його змісту.

Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Зі змісту глави 15 Земельного кодексу України, земельні ділянки можуть бути надані у користування або на праві оренди, або на праві постійного користування.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

На відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

Правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Судом встановлено, що за умовами оспорюваного договору фактично позивач передає відповідачу в користування земельну ділянку під водоймою з метою використання за цільовим призначенням для організації відпочинку, підтримання її у належному стані. Відповідач, в свою чергу, користується земельною ділянкою, та сплачує позивачу 1% на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за своєю юридичною природою та правовою сутністю спірний договір є договором оренди землі (строкове платне користування земельною ділянкою).

За приписами ст. 4 орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Статтею 6 Закону визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 16 Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно із ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами ст.ст. 122, 124 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів.

Як зазначено вище, земельна ділянка під водоймою передана відповідачу з метою використання за цільовим призначенням для організації відпочинку, підтримання її у належному стані.

Докази використання земельної ділянки для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів, в матеріалах справи відсутні.

Статтею 51 Водного кодексу України передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.

Водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Судом встановлено, що земельна ділянка під водоймою передана в користування відповідачу без проведення земельних торгів. Спірний договір не містить істотних умов договору оренди землі, зокрема кадастрового номера земельної ділянки, орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що договір про спільну діяльність від 11.06.2020, за своєю юридичною природою та правовою сутністю є договором оренди землі, який укладено з порушенням приписів ст. 116, 124, 134 Земельного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 51 Водного кодексу України, у зв`язку з чим, з урахуванням приписів ст. 203, 215 ЦК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання недійсним договору від 11.06.2020, укладеного між Бочечківською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем Шевченко Тетяною Миколаївною, а також, на підставі ст. 216 ЦК України, зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку під водоймою загальною площею 4,3 га, яка передана відповідачу згідно з актом приймання-передачі за договором про спільну діяльність від 11.06.2020, територіальній громаді в особі Бочечківської сільської ради.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (50 відсотків судового збору), сплачений платіжним дорученням № 877 від 17.06.2020 підлягає поверненню Прокуратурі Сумської області з державного бюджету.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн 00 коп. (50 відсотків судового збору) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 130, 183, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про спільну діяльність від 11.06.2020, укладений між Бочечківською сільською радою (вул. Тракторна, 2, с. Бочечки, Конотопський район, 41635, ) та Фізичною особою-підприємцем Шевченко Тетяною Миколаївною ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ).

3. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Шевченко Тетяну Миколаївну ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) повернути територіальній громаді в особі Бочечківської сільської ради (вул. Тракторна, 2, с. Бочечки, Конотопський район, 41635, ) земельну ділянку під водоймою загальною площею 4,3 га, яка передана Фізичній особі-підприємцю Шевченко Тетяні Миколаївні згідно з актом приймання-передачі за договором про спільну діяльність від 11.06.2020.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шевченко Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Сумської області (вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, код ЄДРПОУ 0352789) 2102 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Повернути Прокуратурі Сумської області (вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, ) з державного бюджету України (рахунок UA3018540, отримувач - Сумська міська отг 22030101, , банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат)) судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., сплачений платіжним дорученням № 877 від 17.06.2020.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

7. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням пп. 17.5. п. 17 Розділу XI (Перехідні положення) Кодексу.

Повне рішення складене 29.07.2020.

Суддя Є.А. Жерьобкіна