ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2020 р.м. ХарківСправа № 922/720/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави, в особі Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області
до Фермерського господарства "Грідіна Костянтина Йосиповича", с. Старовірівка, Харківська область
про визнання права відсутнім
за участю представників:

Прокурора - Горгуль Н.В. (посвідчення № ПГ № 036152 від 29.10.2015 р.);

Позивача - не з`явився;

Відповідача - Мякота Т.М. (ордер ПГ № 063627 від 19.02.2019 р.)

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 10 березня 2020 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фермерського господарства "Грідіна Костянтина Йосиповича", в якому просить суд:

- визнати відсутнім у Фермерського господарства "Грідіна Костянтина Йосиповича" право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення розміром 8,6018 га відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 074692, розташованої на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області;

- зобов`язати Фермерське господарство "Грідіна Костянтина Йосиповича" повернути земельну ділянку площею 8,6081 га, розташовану на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Стягнути з Відповідача суму судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.03.2020 вирішено прийняти позов до розгляду, відкрити провадження у справі, яку розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням підготовчого засідання на 02 квітня 2020 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2020 р. підготовче засідання відкладено на 05.05.2020 р. о 11:20. Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.05.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.05.2020 р. о(б) 10:20. Ухвалою суду від 21.05.2020 р. розгляд справи було відкладено на 09.06.2020 р. о 11:00.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Позивача у судове засідання не з`явився, але в попередніх судових засіданнях надавав клопотання про відкладення розгляду справи на інші дати.

Представник Відповідача у судове засідання з`явився, у відзиві на позовну заяву заперечував проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Позивач в своєму позові обгрунтовує позовні вимоги наступним.

Відповідно до державного акту на право постійного кристування землею серії Б № 074692, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Нововодолазької районної ради депутатів Нововодолазького району Харківської області Грідіну Костянтину Йосиповичу надано в постійне користування земельну ділянку площею 19 га для ведення селянського господарства, що розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 187.

Фермерське господарство "Грідіна К.Й." зареєстровано 25.07.1992 р., дата внесення запису до Єдиного державного реєстру про юридичну особу - 25.02.2008 р. Засновником, власником та головою господарства був ОСОБА_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно протоколу від 08.02.2018 р. № 1 загальних щборів членів ФГ "Грідіна К.Й." 100% статутного капіталу фермерського господарства успадковано його сином ОСОБА_2 . Також цим протоколом було затверджено статут селянського (фермерського) господарства "Грідін Костянтин Йосипович" в новій редакції, яким ОСОБА_1 виключено зі складу СФГ "Грідіна К.Й.".

02.02.2018 р. приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області, Крючковою Л.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав спадщину після смерті батька ОСОБА_1 та свідоцтво зареєстровано в реєстрі № 78, спадкова справа № 178/2017.

П. 4.2. статуту визначено, що до складу СФГ "Грідіна К.Й." входить право постійного користування земельними ділянками площею 31,89 га та 19 га, що розташовані на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області і надані у постійне користування для створення та ведення селянського (фермерського) господарства "Грідін Костянтин Йосипович " відповідно до державних актів на право постійного користування землею серії Б № р., зареєстрованого за №148 та серії Б № р., зареєстрованого за № 187.

Отже прокурор наполягає на тому, що СФГ "Грідіна К.Й." продовжує використовувати спірну земельну ділянку на праві постійного користування без належних для цього підстав, зазначаючи, що на даний час власником вказаної земельної ділянки є територіальна громада Старовірівської сільської ради Нововодолазького району, якій завдаються збитки у вигляді недонадходження коштів орендної плати та позбавленнч можливості розпорчдження та використання земельної ділянки з кадастровим № :05:000:1181.

Також прокурор в своєму позові зазначає, що на підставі розпорядження Нововодолазької РДА від 13.10.2009 р. № 647 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (паї) членам ФГ "Грідіна К.Й" за рахунок земель, які були надані в постійне користування до державного акту на право постійного користування землею серії Б № 074692 ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 5,1748 га (кадастровий № :05:000:0937) та ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства площею 5,2171 га (кадастровий № :05:000:0938).

Земельна ділянка з кадастровим № :05:000:0937 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом серія та № 80, виданого 02.02.2018 р. перейшла у власність ОСОБА_2 . Отже, землі загальною площею 8,6081 га залишаються на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як зазначає прокурор в позовній заяві, порушення інтересів держави полягає в тому, що фермерське господарство "Грідіна К.Й." з моменту смерті ОСОБА_1 по теперішній час продовжує використовувати спірну земельну ділянку на праві постійного користування без належних для цього підстав загальною площею 8,6081 га на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на підставі Державного акту на право постійного користування землею Б № 074692, сплачуючи фіксований сільськогосподарський податок, а не орендну плату, як це передбачено чинним законодаством України. Однак доказів перебування земельної ділянки площею 8,6081 га в постійне користування для ведення селянського господарства, розташованої на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області згідно Державного акту серії Б № 074692 до позовної заяви прокурором не надано.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Долучена інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 192922664 від 13.12.2019 р., згідно якої земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:1181 площею 8,6081 га для ведення фермерського господарства, форма власності - комунальна, власник - територіальна громада в особі Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області не є належним та допустимим доказом, який би свідчив про те, що зазначена спірна ділянка перебуває у незаконному користуванні селянського (фермерського) господарства "Грідіна К .Й .", які б порушували права Позивача.

В матеріалах справи міститься копія наказу № 5033-СГ від 14.06.2019 р. Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, з якого вбачається, що земельна ділянка площею 8,6081 га, кадастровий № :05:000:1181 передана в комунальну власність Старовірівській сільській об`єднаній територіальній громаді.

Також прокурор в позовній зачві посилається на інформацію Південного управління ГУ ДФС у Харківській області та податкову декларацію, в якій у відомостях про наявність земельних ділянок фермерського господарства вказано номер державного акту на право постійного користування землею серія Б № 074692, виданий Грідіну К .Й. та подається звітність за використання відповідних земельних ділянок.

Але в інформаційному листі від 12.04.2019 р. № 11770/9/20-40-52-05-25 зазначено, що до податкової декларації платника єдиного податку 4 групи на 2018 рік підприємством було включено земельну ділянку загальною площею 50,64 га, в т.ч. рілля - 42,5400 га, пасовища - 8,1 га. Документи, які засвідчують/підтверджують право власності та/або користування земельними ділянками - Б № 046412, Б074693, посилання на державний акт Б074692 відсутнє.

В 2019 році платник перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиному податку 4 групи. До податкової декларації платника податку 4 групи на 2019 рік підприємством було включено земельні ділянки згідно документів, які засвідчують/підтверджують право власності та/або користування земельними ділянками - Б№046413 від 01.01.1992 р. на площу ріллі 31,89 га, пасовища - 8,1 га, документ Б074692 на площу ріллі 0,6289 га.

В інформаційному листі ДФС у Харківській області, на який посилається прокурор як на доказ незаконного користування земельною ділянкою 8,6081 га відсутня будь-яка інформація про постійне користування земельною ділянкою 8,6081 га згідно державного акта Б074693 в 2018 році та зазначена інформація про постійне користування земельною ділянкою площею 0,6289 га - рілля згідно документу Б074692 в 2019 році.

До матеріалів справи надано лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (відділу у Нововодолазькому районі) № 29-20-0.23,26-37/117-20 від 26.03.2020 р., в якому зазначено, що згідно наказу № 5033-СГ від 14.06.2019 р. Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, земельна ділянка площею 8,6081 га, кадастровий № :05:000:1181 передана в комунальну власність Старовірівській сільській об`єднаній територіальній громаді та згідно даних Національної кадастрової системи, земельні ділянки кадастровий № :05:000:1218 площею 4,4491 га та кадастровий № :05:000:1219 площею 4,1590 га утворені в результаті поділу земельної ділянки кадастровий № :05:000:1181.

Отже, оскільки земельна ділянка, яка є предметом позову не перебуває в постійному користуванні селянського (фермерського) господарства " ОСОБА_1 ", відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Відповідача повернути земельну ділянку площею 8,6081 га, розташовану на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, в разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Повне рішення складено "23" липня 2020 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін