ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020 року м.Дніпро Справа № 904/6892/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Мицько Р.М., довіреність № 14-497 від 20.12.2019 р., адвокат;

від відповідача: Дубовик С.В., довіреність № 007.1Др-48-0420 від 28.04.2020 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020, ухвалене суддею Крижним О.М, повний текст якого складений 15.04.2020, у справі №904/6892/17

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання зобов`язання в розмірі 40 992 466,93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" (надалі ПАТ "Криворіжгаз") на свою користь 109 228 155 грн. 83 коп. основного боргу за період: лютий - вересень та листопад - грудень 2015 року; 21 591 324 грн. 76 коп. пені за період: з 21.01.2016 по 20.07.2016; 3 894 707 грн. 35 коп. 3% річних за період: з 21.01.2016 по 05.05.2017; 13 589 082 грн. 39 коп. інфляційних втрат за період: лютий 2016 року - травень 2017 року.

Позовна заява мотивована порушенням відповідачем умов господарського зобов`язання за укладеним між сторонами 04.01.2013 договором № 13-156-ВТВ купівлі-продажу природного газу (далі договір) (з урахуванням додаткових угод до нього) з підстав несвоєчасної та не в повному обсязі оплати відповідачем за переданий йому позивачем природний газ за договором, внаслідок чого у відповідача виникли зобов`язання сплатити спірні суми основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

При попередньому розгляді справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 в частині стягнення з відповідача основної суми боргу в сумі 109 228 155 грн. 83 коп., пені - 17 586 200 грн. 58 коп., 3 % річних 1 379 878 грн. 18 коп., інфляційних втрат - 4 521 167 грн. 38 коп., нарахованих за період з 21.01.2016 по 21.06.2016, провадження у справі припинено; в частині стягнення пені в сумі 4 005 124 грн. 18 коп., 3 % річних 2 514 829 грн. 17 коп. та інфляційний втрат 9 067 915 грн. 01 коп., нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі №904/6892/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено.

На виконання зазначеної постанови 27.08.2018 видано накази.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21.11.2018 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" задоволено частково, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17 скасовано та справу № 904/6892/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі №904/6892/17 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення залишено без змін.

09.04.2019 Центральним апеляційним господарським судом винесено додаткову постанову про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" 480 000 грн. судового збору за подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у №904/6892/17.

15.04.2019 на виконання зазначеної додаткової постанови видано наказ.

Постановою Верховного Суду від 09.07.2019 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі № 904/6892/17 скасовано в частині стягнення пені в сумі 4 005 124 грн. 18 коп., 3% річних 2 514 829 грн. 17 коп. та інфляційних втрат 9 067 915 грн. 01 коп. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017. Справу № 904/6892/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

В процесі розгляду справи сторони змінили назви.

05.08.2019 Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог (т. 8 а.с. 107-111).

Таким чином, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (вх. №34766/19 від 05.08.2019) просило Господарський суд Дніпропетровської області:

- задовольнити первісні позовні вимоги про стягнення пені в сумі 4 005 124,18 грн. за період з 22.06.2016 по 20.07.2016 (відповідно до періоду прострочення, зазначеному у розрахунку Позивача (т. 1 а.с. 11-22); 3% річних в сумі 2 514 829,17 грн. за період з 22.06.2016 по 05.05.2017 (відповідно до періоду прострочення, зазначеному у розрахунку Позивача (т. 1 а.с. 11-22); та інфляційні втрати в сумі 9 067 915,01 грн. за період прострочення договірного зобов`язання з 22.06.2016 по 31.05.2017;

- задовольнити збільшені позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 5 575 124,78 грн. за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 (включно) по 11.04.2019 (включно);

- задовольнити збільшені позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 19 829 473,79 грн. за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 (включно) по 31.03.2019 (включно);

- вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням вимог ст. 129 ГПК України шляхом: стягнення усіх судових витрат, понесених НАК "Нафтогаз України" у справі №904/6892/17 під час її розгляду судами першої-касаційної інстанцій з АТ "Криворіжгаз" на користь позивача пропорційно до задоволених судом первісної частини позовних вимог; стягнення з АТ "Криворіжгаз" на користь НАК "Нафтогаз України" усіх судових витрат, понесених НАК "Нафтогаз України" у справі №904/6892/17 при поданні цього клопотання про збільшення позовних вимог.

За результатами нового розгляду справи в обумовленій частині, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі №904/6892/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покладені на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

В задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" про поворот виконання рішення відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду у частині відмови в задоволенні позовних вимог та розподілу судового збору, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати у відмовленій частині позовних вимог, а також в частині висновків про розподіл судових витрат, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог на суму 40 992 466,93 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.

При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що твердження суду першої інстанції, що позивач не може захищати свої законні права на застосування правового механізму частини другої статті 625 ЦК України та нарахування пені в судовому порядку (в межах вимог, що є предметом апеляційного оскарження), оскільки НАК "Нафтогаз України" втратив право на судовий захист юридичної долі основного зобов`язання (права стягнення основного боргу за договором) у тотожному спорі в справі № 904/5511/16 - є такими, що ґрунтуються на припущеннях та суперечать останнім правовим висновкам суду касаційної інстанції, висловленим у цій справі № 904/6892/17 в пунктах 8.18, 8.19, 8.20 постанови від 09 липня 2019 року.

Суд першої інстанції не мав права ставити під сумнів право позивача на судовий захист в цьому випадку, а мав дослідити лише питання щодо тривалості між сторонами зобов`язальних правовідносин і їх прострочення відповідачем. У разі підтвердження таких доводів позову, суд мав автоматично застосувати правові механізми щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Ще суд мав перевірити наданий позивачем математичний і логічний розрахунок складових суми позову та обґрунтованість доводів позову щодо періоду нарахування в контексті загальних та спеціальних строків позовної давності, інфляційних коефіцієнтів, тощо.

В той же час, суд, встановивши факт прострочення боржника та наявність у позивача права нараховувати відповідачеві пеню, 3 % та інфляційні втрати, не застосував до спірних правовідносин правові наслідки, передбачені статтями 611, 625 ЦК України, статтею 230 ГК України.

Посилання суду на необхідність забезпечення єдності судової практики у цій справі зі справою № 904/5511/16 в питанні втрати права позивача на стягнення в судовому порядку пені, 3 % річних та інфляційних втрат за попередній та наступні періоди є також безпідставними, оскільки справи є різними в питанні характеру правовідносин та висновки судів з приводу обґрунтованості позовних вимог не залежать один від одного і можуть різнитися.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважає, що доводи, наведені позивачем, не спростовують висновків господарського суду. Судом першої інстанції законно враховано всі висновки постанови Верховного Суду від 09.07.2019 та відмовлено у стягненні з AT "Криворіжгаз" штрафних та фінансових санкцій, оскільки з урахуванням загальних принципів правового підходу, втрата права на судовий захист щодо основної вимоги має наслідком втрату права на судовий захист і щодо додаткових вимог.

Звертає увагу, що Верховний Суд визнав втрату права на судовий захист щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за попередній період, що входили до предмету спору, що розглядався у справі № 904/5511/16. Висновки суду при новому розгляді справи про наявність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за наступний період, з урахуванням тотожності підстав позову, фактично б суперечили висновкам, зробленим судами при попередньому розгляді справи. За даних обставин, право на судовий захист можливе за наявності інших підстав позову.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.05.2020 (у складі колегії суддів: головуючого судді (доповідача) Іванова О.Г., суддів Березкіної О.В., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі № 904/6892/17; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 06.07.2020.

В судовому засіданні 06.07.2020 оголошено перерву до 22.07.2020.

21.07.2020 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/6892/17 у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2020, справу №904/6892/17 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Чус О.В., якою дану справу прийнято до свого провадження

В судовому засіданні 22.07.2020 Центральним апеляційним господарським судом були оголошені вступна та резолютивна частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Продавець, Позивач) та Публічним акціонерним товариством "Криворіжгаз", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (далі - Покупець, Відповідач) 04.01.2013 укладено договір №13-156-ВТВ купівлі-продажу природного газу (далі - договір) також, в подальшому сторонами укладено додаткові угоди до вказаного договору: № 1 від 04.04.2013, № 2 від 10.07.2013, №3 від 08.08.2013, № 4 від 31.12.2013, № 5 від 28.04.2014, № 6 від 15.05.2014, № 7 від 10.06.2014, № 8 від 05.09.2014, № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014, № 11 від 22.12.2014, №12 від 05.02.2015, № 17 від 10.07.2015, № 18 від 12.10.2015, № 19 від 28.10.2015 та № 19/1 від 27.11.2015.

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у 2013 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Пунктом 2.1. договору з урахуванням додаткової угоди № 12 від 05.02.2015 передбачено, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 46 082, 447 тис. куб.м., у тому числі:

- у 2013 році 10 191, 303 (тис. куб.м.);

- у 2014 році 17 884, 336 (тис. куб.м.);

- у 2015 році до 18 006, 808 (тис. куб. м).

Згідно з п. 3.1 договору, продавець передає покупцю імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" газорозподільних станціях ДК "Укртрансгаз".

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Згідно п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газотранспортного/газовидобувального підприємства три примірники акту приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа повертає покупцю та газорозподільному/газотранспортному/газовидобувальному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточного розрахунку між сторонами (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди № 19/1 від 27.11.2015, ціна за 1000 куб.м газу з 01 грудня 2015 року становить 6 474, 00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" на території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства 404, 30 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 485,16 грн.

До сплати за 1 000 куб.м природного газу 7 007, 78 грн., крім того ПДВ 20 % - 1401, 56 грн., всього з ПДВ 8 409, 34 грн.

Згідно з п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Відповідно п. 9.2 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 роки.

В розділі 11 договору зазначено, що цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

У позовній заяві, позивач вказав, що він здійснив поставку природного газу відповідачу в період з січня 2013 року по листопад 2015 року на загальну суму 287 590 878,56 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 44-60, т.1), які підписані повноважними представниками сторін без зауважень на скріплені печатками підприємств сторін.

Як зазначає позивач, відповідач за поставлений газ розрахувався частково, на підставі чого в нього утворилась заборгованість у сумі 109 228 155,83 грн., що і стало причиною позову.

При первісному розгляді даної справи рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 109 228 155,83 грн., пені - 17 586 200,58 грн., 3 % річних - 1 379 878,18 грн., інфляційних втрат - 4 521,167,38 грн. за період з 21.01.2016 по 21.06.2016 провадження у справі - припинено. В частині стягнення пені у сумі 4 005 124,18 грн., 3% річних - 2 514 829,17 грн. та інфляційних втрат - 9 067 915,01 грн. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 - відмовлено.

Рішення суду мотивоване ухваленням Господарським судом Дніпропетровської області 20.09.2017 у справі № 904/5511/16 рішення між тим тими ж сторонами про той же предмет спору з тих же підстав про відмову в задоволенні позову щодо вимог, які є тотожними частині вимог у цій справі: щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений з січня 2013 по грудень 2015 природний газ за договором, сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих з 21.01.2016 по 21.06.2016. При цьому суд вказав, що судове рішення у справі №904/5511/16 набрало законної сили і не скасоване; не переглядалось та не скасоване за нововиявленими обставинами, у тому числі через скасування постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/497/16, яка стала підставою для ухвалення судових рішень про відмову в позові у справі №904/5511/16.

Рішення про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором, нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017, мотивоване відсутністю підстав для застосування до відповідача цих видів відповідальності за неналежне виконання ним умов договору, оскільки нездійснення відповідачем оплати за отриманий від позивача природний газ сталося внаслідок існування з 01.05.2014 по 14.04.2016 форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб, на які відповідач не міг вплинути, що засвідчено сертифікатом №6155 про форс-мажорні обставини, виданим Торгово-промисловою палатою, яким засвідчено дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади щодо виконання зобов`язань з щомісячної оплати придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу у розмірі 10,54 млн. куб. м за договором, які унеможливили їх виконання в обумовлений термін.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі №904/6892/17 скасоване, прийнято нове рішення, позов задоволено, стягнуто з публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 109 228 155 грн. 83 коп. основного боргу, 21 591 324 грн. 76 коп. пені, 3 894 707 грн. 35 коп. трьох процентів річних, 13 589 082 грн. 39 коп. інфляційних втрат та 240 000 судового збору; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 264 000 грн. судового збору за апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для припинення провадження у справі в частині стягнення 109 228 155 грн. 83 коп. основного боргу, 17 586 200 грн. 58 коп. пені, 1 379 878 грн. 18 коп. 3% річних та 4 521 167 грн. 38 коп. інфляційних втрат, оскільки у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі №904/5511/16 вирішувався спір між тими ж сторонами про той же предмет, але з урахуванням інших підстав позову, оскільки п. 6.1 договору № 13-156-ВТВ від 04.01.2013, на основі якого Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення від 20.09.2016 у справі №904/5511/16, мав іншу редакцію.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №904/6892/17 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в якій зазначено, що апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку щодо наявності інших підстав позову у даній справі, ніж у справі №904/5511/16, чим порушив норми процесуального права, оскільки не встановив, в якій частині заявлені позовні вимоги у даній справі є тотожними позовним вимогам, розглянутим судом в межах справи № 904/5511/16, та не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення спору в іншій частині.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі №904/6892/17 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване обґрунтованістю висновків суду першої інстанції в частині рішення про припинення провадження у справі за вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений з січня 2013 по грудень 2015 природний газ за договором, сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих з 21.01.2016 по 21.06.2016, через тотожність предмету і підстав вимог в цій частині з вимогам позивача до відповідача та їх підставами у справі №904/5511/16, у якій ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, що набрало законної сили, не скасовано та не переглянуто за нововиявленими обставинами, оскільки позивач незважаючи на існування для цього підстав (скасування постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №910/497/16, яка стала підставою для ухвалення судових рішень про відмову в позові у справі №904/5511/16) не скористався відповідним правом та не звернувся із вимогами про перегляд судового рішення про відмову в позові у справі №904/5511/16 за нововиявленими обставинами.

Відмова в позові в частині щодо стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором, нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017, мотивована відсутністю підстав для нарахування цих сум через відсутність (не встановлення) факту порушення відповідачем зобов`язань за договором, що було встановлено Господарським судом Дніпропетровської області в рішенні від 20.09.2017 у справі №904/5511/16. Зміна мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в цій частині мотивована вказаними підставами, а також помилковістю висновків суду першої інстанції щодо форс-мажорного характеру обставин, про які зазначено Торгово-промисловою палатою в сертифікаті № 6155 про форс-мажорні обставини, що звільняють відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору, з огляду на те, що визначені в цьому сертифікаті обставини не є форс-мажорними обставинами у розумінні статей 263, 617 Цивільного кодексу України та статті 218 Господарського кодексу України, оскільки відповідач протягом дії договору отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладення додаткових угод до договору щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлення тарифів.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.07.2019 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі №904/6892/17 скасовано в частині стягнення пені в сумі 4 005 124 грн. 18 коп., 3% річних 2 514 829 грн. 17 коп. та інфляційних втрат 9 067 915 грн. 01 коп. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017. Справу №904/6892/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Частково скасовуючи судові рішення Верховний Суд вказав, що суди як першої, так і апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального і процесуального права. Суди у зв`язку із цим не встановили обставин та не надали оцінки зібраним у справі доказам, а саме, - умовам договору в редакції, чинній на час звернення із позовом у цій справі (в частині умов щодо строку виконання зобов`язання) та доказам, наданим у справі щодо виконання сторонами умов договору та щодо основного зобов`язання відповідача за цією угодою.

Верховним Судом зазначено, що незважаючи на те, що позивачу відмовлено у справі №904/5511/16 у задоволенні вимог про стягнення основного зобов`язання за договором з підстав не встановлення судом обставин прострочення виконання зобов`язання відповідачем, однак при цьому не встановлено обставин припинення цього зобов`язання, а у цій справі припинено провадження в частині тотожних вимог, це не є перешкодою для дослідження та встановлення судами у цій справи обставин існування/відсутності цього зобов`язання відповідача за договором (у зв`язку з простроченням його виконання) з урахуванням висновків в постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2016 №910/497/16 (щодо редакції договору в частині умов щодо строку виконання Відповідачем зобов`язання за договором).

Метою встановлення зазначених обставин є з`ясування та встановлення підстав для застосування до відповідача відповідальності за невиконання (прострочення виконання) ним цього зобов`язання відповідно до умов договору та статей 549, 550, 625 ЦК України та статті 230 ГК України, а відповідно і встановлення обґрунтованості нарахування відповідних сум за період 22.06.2016 по 31.05.2017, щодо яких судове рішення у справі №904/5511/16 не ухвалювалось.

У зв`язку із викладеним та з огляду на відмову позивачу рішенням суду у справі №904/5511/16 у задоволенні вимог, зокрема про стягнення з відповідача основної суми заборгованості за переданий йому позивачем з січня 2013 по грудень 2015 року природний газ за Договором без встановлення при цьому обставин припинення зобов`язання відповідача за договором, Верховний Суд зазначає про передчасність висновків судів першої і апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині про відсутність підстав у розумінні статей 549, 550, 610, 611, 612 ЦК України та статей 193, 216, 218, 230 ГК України для подальшого виникнення у відповідача похідних зобов`язань за договором - щодо сплати сум пені, інфляційних втрат та річних.

Відповідно, суди дійшли передчасних висновків про відсутність у позивача права нараховувати відповідачу суми цих зобов`язань за період 22.06.2016 по 31.05.2017, що не були предметом спору у справі №904/5511/16, а також про відсутність підстав у позивача вимагати їх стягнення в судовому порядку у цій справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що інфляційні втрати, 3% річних та пеня, що є предметом позову, нараховані у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, по суті випливають з основного зобов`язання та є додатковими зобов`язаннями до основного зобов`язання (основного боргу).

Додаткові вимоги, які є предметом позову у розглядуваній справі, слідують за основною вимогою. Отже, з урахуванням загальних принципів правового підходу, втрата права на судовий захист щодо основної вимоги має наслідком втрату права на судовий захист і щодо додаткових вимог.

Таким чином, невикористання позивачем (у встановлені законом строки) права на перегляд рішення суду у справі № 904/5511/16 за нововиявленими обставинами, в кінцевому результаті стало наслідком втрати ним права на судовий захист як щодо вимог, що розглядалися у справі №904/5511/16, так і додаткових вимог, що випливають з основного зобов`язання.

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин існування/відсутності зобов`язання відповідача за договором (у зв`язку з простроченням його виконання) з урахуванням висновків в постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2016 №910/497/16 (щодо редакції договору в частині умов щодо строку виконання Відповідачем зобов`язання за договором); встановлення підстав для застосування до відповідача відповідальності за невиконання (прострочення виконання) ним цього зобов`язання відповідно до умов договору та статей 549, 550, 625 ЦК України та статті 230 Господарського кодексу України, а відповідно і встановлення обґрунтованості нарахування відповідних сум за період 22.06.2016 по 31.05.2017, щодо яких судове рішення у справі №904/5511/16 не ухвалювалось.

Як встановлено судом вище, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Криворіжгаз", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (далі - покупець, відповідач) 04.01.2013 укладено договір №13-156-ВТВ купівлі-продажу природного газу (далі - договір) також, в подальшому сторонами укладено додаткові угоди до вказаного договору: № 1 від 04.04.2013, № 2 від 10.07.2013, №3 від 08.08.2013, № 4 від 31.12.2013, № 5 від 28.04.2014, № 6 від 15.05.2014, № 7 від 10.06.2014, № 8 від 05.09.2014, № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014, № 11 від 22.12.2014, №12 від 05.02.2015, № 17 від 10.07.2015, № 18 від 12.10.2015, № 19 від 28.10.2015 та № 19/1 від 27.11.2015.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань щодо поставки природного газу відповідачу в період з січня 2013 року по листопад 2015 року на загальну суму 287590878,56 грн. позивачем надано акти приймання-передачі природного газу (а.с. 44-60, т.1), які підписані повноважними представниками сторін без зауважень на скріплені печатками підприємств сторін.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в свою чергу, за поставлений газ розрахувався частково, на підставі чого в нього утворилась заборгованість у сумі 109 228 155,83 грн., що і стало причиною позову.

Строк оплати заборгованості у розмірі 109 228 155,83 грн. настав 20.01.2016.

Разом з цим, судами встановлено (що також визнається сторонами), що позивачем втрачено право на судовий захист в частині стягнення заборгованості у розмірі 109 228 155,83 грн. за поставлений в період з січня 2013 року по листопад 2015 року природний газ на підставі договору №13-156-ВТВ купівлі-продажу природного газу, оскільки дані вимоги судом розглянуто та в позові відмовлено. Вказане рішення залишено в силі.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Проаналізувавши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів доходить висновку про те, що надані позивачем докази про наявність заборгованості у розмірі 109 228 155,83 грн. є більш вірогідними. Водночас, є встановленими обставини, що позивачем втрачено право на судовий захист щодо стягнення цієї суми.

У той же час, позивач посилаючись на наявність даної заборгованості просить стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) пеню у розмірі 4 005 124,18 грн. за період з 22.06.2016 по 20.07.2016 (відповідно до періоду прострочення, зазначеному у розрахунку Позивача (т. 1 а.с. 11-22); 3% річних в сумі 2 514 829,17 грн. за період з 22.06.2016 по 05.05.2017 (відповідно до періоду прострочення, зазначеному у розрахунку Позивача (т. 1 а.с. 11-22) та в сумі 5 575 124,78 грн. за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 (включно) по 11.04.2019 (включно); інфляційні втрати в сумі 9 067 915,01 грн. за період прострочення договірного зобов`язання з 22.06.2016 по 31.05.2017 та в сумі 19 829 473,79 грн. за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 (включно) по 31.03.2019 (включно).

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.2 договору у разі прострочення оплати товару покупець виплачує продавцю пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від вартості товару (суми заборгованості) за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів на підставі аналізу суттєвих умов договору в редакції, чинній на час звернення із позовом у цій справі, оцінивши докази виконання сторонами умов договору на засадах вірогідності, приходить до висновку про те, що прийняття судових рішень у справі № 904/5511/16 та в даній справі (щодо частини позовних вимог), не припинило зобов`язання між сторонами. Існування основного зобов`язання за своєю правовою природою дозволяє здійснювати нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за несвоєчасне його виконання.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат прийшла до висновку про правильність з арифметичної точки зору розрахунку позивача:

- пені у розмірі 4 005 124,18 грн. за період з 22.06.2016 по 20.07.2016, нарахованої на підставі п. 6.2. Договору;

- 3% річних в сумі 2 514 829,17 грн. за період з 22.06.2016 по 05.05.2017 та в сумі 5 575 124,78 грн. за період з 30.07.2017 по 11.04.2019;

- інфляційних втрат в сумі 9 067 915,01 грн. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 та в сумі 19 829 473,79 грн. за період з 30.07.2017 по 31.03.2019 (включно), нарахованих у відповідності із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд констатував, і це визнається сторонами, втрату позивачем права на судовий захист щодо стягнення з відповідача суми, зокрема, основного боргу у розмірі 109 228 155,83 грн. за поставлений в період з січня 2013 року по листопад 2015 року природний газ на підставі договору №13-156-ВТВ купівлі-продажу природного газу.

При цьому Верховний Суд звернув увагу на різницю між існуванням зобов`язання та втратою права на його захист у судовому порядку.

Суд зазначив, що втрата права на судовий захист за загальним правилом не свідчить про припинення самого зобов`язання.

Також рішення суду, за загальним правилом (крім випадків, прямо передбачених законом), не породжує зобов`язання, тому що зобов`язання боржника, як правило, передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не є юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. Навіть у тому випадку, коли конкретна сума грошового зобов`язання встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчинення відповідного зобов`язання тощо. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до виконання зобов`язання. Тому судове рішення не породжує, а лише підтверджує підставу виникнення зобов`язання. Також саме зобов`язання не припиняється з ухваленням судового рішення. У розглядуваній справі рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог та припинення провадження щодо частини позовних вимог (зокрема щодо основної суми боргу) підтверджує втрату особою процесуального права на задоволення вимоги щодо цього зобов`язання в процесуальному (судовому) порядку.

Верховний Суд в постанові від 09.07.2019 по справі № 904/6892/17 у зв`язку з викладеним та враховуючи встановлений судами факт припинення провадження у цій справі, зокрема, щодо вимоги тотожній вимозі у справі № 904/5511/16 - щодо стягнення з відповідача основної суми боргу за договором, дійшов висновку про втрату АТ "НАК "Нафтогаз України" права на судовий захист та на задоволення цієї вимоги в судовому порядку.

Предметом спору у розглядуваній справі є стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, що нараховані у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання щодо сплати суми боргу, право на стягнення якого у судовому порядку позивачем втрачено.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Отже, неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань.

Цивільним кодексом не встановлено заборони щодо стягнення пені без стягнення основної заборгованості.

Таким чином, оскільки існування основного зобов`язання за своєю правовою природою дозволяє здійснювати нарахування пені за несвоєчасне його виконання (навіть за умови не стягнення основного боргу), з урахуванням правової природи неустойки, як штрафної санкції, господарський суд дійшов передчасного висновку про відсутність у Позивача права нараховувати Відповідачу пеню у розмірі 4 005 124,18 грн. за період з 22.06.2016 по 20.07.2016, яка не була предметом спору у справі № 904/5511/16.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що господарський суд не застосував до спірних правовідносин правові наслідки, передбачені статтями 611 ЦК України, 230 ГК України, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права. В результаті чого висновки суду щодо відмови у стягненні пені не відповідають встановленим обставинам справи.

Статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Колегія суддів констатує, що відповідно до формулювання ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнення інфляційних втрат та 3% річних нерозривно пов`язано зі сплатою основного боргу (боржник зобов`язаний сплатити не відсотки річних та інфляційні втрати, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також 3 % річних від простроченої суми).

В той же час, через відмову у стягненні основного боргу та встановлений Верховним Судом факт втрати Позивачем права на судовий захист щодо стягнення з Відповідача суми основного боргу у розмірі 109 228 155,83 грн. за поставлений в період з січня 2013 року по листопад 2015 року природний газ, у Позивача відсутні підстави для стягнення у судовому порядку інфляційних втрат та відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу, у стягненні якого відмовлено.

Фактично Позивач не зазнав матеріальних втрат (збитків) від знецінення суми основного боргу внаслідок інфляційних процесів, у стягненні якої йому відмовлено, внаслідок чого його матеріальні права в цій частині не порушено, оскільки не може знецінитися те, у стягненні чого відмовлено.

Даний висновок не суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09.07.2019 у цій справі, відповідно до якого у п. 8.18 Верховний Суд зазначив про передчасність висновків судів першої і апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині про відсутність підстав у розумінні саме статей 549, 550, 610, 611, 612 ЦК України та статей 193, 216, 218, 230 ГК України для подальшого виникнення у Відповідача похідних зобов`язань за Договором.

Про передчасність висновків судів щодо відсутності підстав в розумінні ст. 625 ЦК України для виникнення у Відповідача похідних зобов`язань за Договором, Верховним Судом не зазначено.

Отже, з урахуванням формулювання ч. 2 ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції та орієнтує на компенсаційний, а не на штрафний характер відповідних нарахувань, втрата права на судовий захист щодо основної вимоги має наслідком втрату права на судовий захист і щодо таких додаткових вимог, як стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

На підставі викладеного колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права ставити під сумнів право Позивача на судовий захист шляхом застосування правового механізму частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, рішення суду в частині відмови у стягненні 3% річних в сумі 2 514 829,17 грн. за період з 22.06.2016 по 05.05.2017 (відповідно до періоду прострочення, зазначеному у розрахунку Позивача (т. 1 а.с. 11-22) та в сумі 5 575 124,78 грн. за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 (включно) по 11.04.2019 (включно); інфляційних втрат в сумі 9 067 915,01 грн. за період прострочення договірного зобов`язання з 22.06.2016 по 31.05.2017 та в сумі 19 829 473,79 грн. за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 (включно) по 31.03.2019 (включно) ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що посилання суду на необхідність забезпечення єдності судової практики у цій справі зі справою № 904/5511/16 в питанні втрати права позивача на стягнення в судовому порядку пені, 3 % річних та інфляційних втрат за попередній та наступні періоди є безпідставними.

Так, у абз. 3 пункту 8.18 постанови від 09 липня 2019 року в справі № 904/6892/17 суд касаційної інстанції повністю погодився з аргументами НАК "Нафтогаз України", які наведено у пунктах 6.1, 6.2 цієї постанови суду, а саме з тим, що у справах № 904/5511/16 та № 904/6892/17 є однакові підстави позовів та сторони, однак зовсім різні позовні вимоги та фактичні обставини справ. Отже, справи є різними в питанні характеру правовідносин та висновки судів з приводу обґрунтованості позовних вимог не залежать один від одного і можуть різнитися.

Зокрема, у справі № 904/5511/16 суди відмовилися стягувати пеню, 3 %, інфляційні нарахування, оскільки факт дотримання відповідачем умов договору суд вважав встановленим (передчасний позов), а у справі № 904/6892/17 суд правильно встановив діаметрально протилежні обставини, що відповідач порушив основне договірне грошове зобов`язання (тобто вчасно і обґрунтовано заявлено вимоги позову про наслідки порушення зобов`язання).

Отже, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновків про обов`язковість висновків суду в справі №904/5511/16 по відношенню до висновків суду в справі №904/6892/17.

Відповідачем заявлені клопотання про застосування строків позовної давності та клопотання про зменшення розміру пені у випадку, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо першого клопотання колегія суддів звертає увагу, що позовна давність до спірних правовідносин в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних не застосовується, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову з інших підстав.

Клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені задоволенню не підлягає, оскільки з позовом про стягнення пені, нарахованої за період з 22.06.2016 по 20.07.2016, Позивач звернувся до суду в межах річного строку позовної давності (21.06.2017).

З урахуванням відмови Позивачу у стягненні основного боргу, інфляційних втрат та відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу, клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 90% є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки його задоволення не забезпечить дотримання балансу інтересів обох сторін.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду в частині відмови у стягненні пені підлягає скасуванню. Необхідно прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4 005 124,18 грн. пені за період з 22.06.2016 по 20.07.2016.

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі №904/6892/17 слід залишити без змін.

Згідно з частиною першою ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіл судового збору здійснюється в тому числі щодо сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг судового збору.

Як встановлено вище, колегія суддів встановила обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення загальної суми 4 005124,18 грн, що складає 9,77 % від загальної суми позовних вимог.

Виходячи з викладеного, судовий збір, що підлягає сплаті відповідачем позивачу становить:

- 60 678,44 грн за подання позовної заяви ((240 000 грн (первісний позов)+381068,98 грн)х9,77%);

- 25 792,80 грн за першу апеляційну скаргу (264 000 грнх9,77%) та 90 111,69 грн за другу апеляційну скаргу (922 330,52 грн х 9,77%), а всього 115 904,49 грн;

- 45 688,04 грн. за подання касаційної скарги (467 636,05 грн х 9,77 %).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі № 904/6892/17 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі №904/6892/17 в частині відмови у стягненні пені скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 4 005 124,18 грн пені, 60 678, 44 грн судового збору.

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі №904/6892/17 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 115 904,49 грн судових витрат за подання апеляційної скарги та 45 688,04 грн за подання касаційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.07.2020.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.В. Чус