УХВАЛА

21.07.2020Справа № 910/7005/20

За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА"

Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Фактор"

про визнання договорів недійсними.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: не з`явилися;

Від відповідача 1: Іорданов К. І., довіреність № ОД № 646973 від 15.07.20;

Від відповідача 2: Лабатюк Я. М., довіреність № КС № 490839 від 15.06.20;

Від відповідача 3: Дегтяр І. А., довіреність № КВ № 812922 від 22.06.20.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аксіома", Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор" про: 1) визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 17 січня 2020 року, укладеного між Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор" 2) визнання недійсною угоди № 2-20/01-08 від 17 січня 2020 року, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Фактор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аксіома".

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що договір про відступлення права вимоги від 17 січня 2020 року укладений між КНПФ НБУ та ТОВ "НВП "Фактор" не відповідає вимогам ст. 515, 203 ЦК України, згода на укладення якого була надана директором ТОВ "Аксіома" з перевищенням своїх повноважень, встановлених статутом товариства; угода № 2-20/01-08 від 17 січня 2020 року, яка є похідною від договору про відступлення права вимоги від 17 січня 2020 року, укладена директором ТОВ "Аксіома" з перевищенням своїх повноважень,.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 року відкрито провадження у справі № 910/7005/20, підготовче засідання у справі призначено на 23.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 забезпечено позов у справі № 910/7005/20, а саме: заборонено Міністерству юстиції України, його органам та іншим суб`єктам реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: нежитлової будівлі літ. "Ю'-2-5", загальною площею - 21 468 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Павлова Академіка, 44-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1; нежитлової будівлі літ. "АА-4", загальною площею - 15 274,9 кв.м., що розташована за адресою: м. Харків, вул. Павлова Академіка, 44-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна що належать на праві власності ТОВ "АКСІОМА".

У підготовчих засіданнях 23.06.2020 та 16.07.2020 оголошувалась перерва.

Через відділ діловодства суду 22.06.2020 від представника відповідача 2 надійшло клопотання про визнання зловжинням процесуальними правами та залишення позовної заяви без розгляду, у якій заявник вказував, що позивачем було подано до Господарського суду міста Києва три тотожні позови до одних і тих самих відповідачів з однаковим предметом і з тих самих підстав, що є зловживанням процесуальними правами та тягне за собою залишення позову без розгляду.

Судом встановлено, що 20.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома», Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України і Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фактор» про визнання договорів недійсними, а саме договору відступлення права вимоги від 17.01.2020 та угоди №2-20/01-08 від 17.01.2020.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.05.2020 року справі присвоєно єдиний унікальний номер №910/6961/20, головуючий суддя Турчин С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 року у справі №910/6961/20 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви.

20.05.2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіома», Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України і Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Фактор» про визнання договорів недійсними, а саме договору відступлення права вимоги від 17.01.2020 та угоди №2-20/01-08 від 17.01.2020.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.05.2020 року справі присвоєно єдиний унікальний номер №910/6966/20, головуючий суддя Полякова К.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 року у справі №910/6966/20 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду з даним позовом, до тих же відповідачів з тим самим предметом та з тих же підстав.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі "право на суд", яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25).

Положення ст. 4 ГПК України щодо права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, та ч. 2 ст. 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У матеріальному сенсі позов - це право на задоволення своїх позовних вимог. У процесуальному сенсі позов - це звернена до суду вимога про захист своїх прав та інтересів. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Водночас, право подання позовної заяви, як будь-яке суб`єктивне право, яким є міра свободи, тобто міра можливої поведінки правомочної особи у правовідносинах, має межі свого здійснення. Об`єктивним критерієм визначення межі здійснення суб`єктивного права є неможливість використання його на шкоду правам інших осіб. Таке використання свого права є зловживання ним, застереження щодо неприпустимості такої поведінки містить процесуальний закон - ст. 43 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 2 статті 43 ГПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Судом встановлено, що позивачем було подано три ідентичні позовні заяви до одних і тих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, що в розумінні статті 43 ГПК України є зловживанням процесуальними правами.

Суд наголошує, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, як і станом на день відкриття провадження у даній справі, ухвали у справах за ідентичними позовами 910/6961/20 та 910/6966/20 про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду, постановлено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає подання ОСОБА_1 декількох позовів до одних й тих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, зловживанням процесуальними правами, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно до частини 3 статті 43 ГПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього ж суду інший позов (позови) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Враховуючи те, що після відкриття провадження у даній справі судом було встановлено про звернення позивача до суду з аналогічними позовами до одних і тих самих відповідачів з однаковим предметом та з однакових підстав, і щодо цих позовів на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду, позов ОСОБА_1 у справі № 910/7005/20 підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 10 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 226 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

1. Визнати зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 декількох позовів до одних і тих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

2. Позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 30.07.2020 р.

Суддя О.В. Мандриченко