ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. Справа № 911/1140/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Житлово-комунального підприємства «Немішаєве»

про стягнення 4093,41 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, НАК «Нафтогаз України») з позовом до Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» (далі відповідач, ЖКП «Немішаєве») про стягнення 4093,41 грн, з яких: 2961,81 грн пені, 630,93 грн 3% річних та 500,67 грн інфляційних втрат.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 25.09.2017 № 2190/1718-ТЕ-17 в частині своєчасної оплати вартості поставленого позивачем природного газу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.05.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Через канцелярію суду 05.06.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву № 144 від 01.06.2020, в якому визнає, що допустив порушення строків грошового зобов`язання за договором, однак вважає, що таке порушення сталось не з вини відповідача, а споживача послуги з постачання теплової енергії державних установ, які несвоєчасно та не у повному обсязі розрахувались за надані послуги з відповідачем.

Також, на думку відповідача, його зобов`язання перед позивачем припинились у зв`язку з фактичною оплатою суми поставки газу та закінченням строку дії договору, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідач також зауважив, що, всупереч приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивач здійснив нарахування пені за дев`ять місяців.

Станом на дату ухвалення рішення у справі позивач відповідь на відзив до суду не надіслав.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ЖКП «Немішаєве» (споживач) 25.09.2017 укладено договір постачання природного газу № 2190/1718-ТЕ-17 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п. 1.4. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 68 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. м): жовтень 10; листопад 12; грудень 12; січень 12; лютий 12; березень 10.

Згідно з п. 3.7. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу споживача.

За умовами п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4. Договору).

Пунктом 6.1. Договору обумовлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору).

До Договору між сторонами укладалися додаткові угоди: № 1 від 11.01.2018, № 2 від 05.04.2018.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 до Договору сторони внесли зміни до Договору, зокрема, викладено п. 8.2. Договору в наступній редакції: « 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.».

У пункті 6 додаткової угоди № 1 від 11.01.2018 до Договору визначено, що остання набирає чинності з дати її підписання і діє з 01.01.2018.

Згідно з умовами додаткової угоди № 2 від 05.04.2018 до Договору сторонами додано пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» договору абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 5 тис. куб. м, у тому числі по місяцях (тис. куб. м): квітень 5,0.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2 від 05.04.2018 до Договору викладено розділ 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: « 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.05.2018. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Пунктом 4 Дана додаткової угоди № 2 від 05.04.2018 до Договору обумовлено, що остання поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами станом на 31.03.2018.

На виконання умов Договору, з урахуванням додаткових угод, постачальник передав споживачу у власність природний газ на загальну суму 330133,50 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2017 на суму 28424,41 грн; від 30.11.2017 на суму 53017,78 грн; від 31.12.2017 на суму 58082,34 грн; від 31.01.2018 на суму 61919,30 грн; від 28.02.2018 на суму 56943,70 грн; від 31.03.2018 на суму 62488,62 грн; від 30.04.2018 на суму 9257,35 грн. Зазначені акти приймання-передачі оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Вартість поставленого позивачем природного газу оплачена відповідачем наступним чином:

- за зобов`язаннями жовтня 2017 року: 30.10.2017 15000,00 грн; 07.11.2017 3424,41 грн; 16.11.2017 10000,00 грн;

- за зобов`язаннями листопада 2017 року: 11.12.2017 3017,78 грн; 20.12.2017 20000,00 грн; 21.12.2017 10000,00 грн; 22.12.2017 20000,00 грн;

- за зобов`язаннями грудня 2017 року: 28.12.2017 25000,00 грн; 04.01.2018 33082,34 грн;

- за зобов`язаннями січня 2018 року: 08.02.2018 26919,30 грн; 28.02.2018 35000,00 грн;

- за зобов`язаннями лютого 2018 року: 28.02.2018 25000,00 грн; 05.03.2018 10000,00 грн; 13.03.2018 21943,70 грн;

- за зобов`язаннями березня 2018 року: 05.06.2018 31000,00 грн; 20.08.2018 25000,00 грн;

- 22.12.2018 відповідач здійснив платіж в сумі 15745,97 грн за зобов`язаннями березня-квітня 2018 року.

Обставини проведення відповідачем вказаних оплат підтверджуються наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями банківських виписок по рахунку позивача.

Відповідні оплати також відображені у наданій позивачем довідці «Операції по підприємству «Немішаєве ЖКП» з 01.09.2017 по 31.01.2020».

Підставами пред`явлення даного позову, за словами позивача, стало порушення відповідачем обумовлених Договором строків розрахунків за поставлений позивачем природний газ.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що господарські правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу № 2190/1718-ТЕ-17 від 25.09.2017.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Позивач стверджує, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги п. 6.1. Договору.

Судом встановлено, що НАК «Нафтогаз України» на виконання умов договору постачання природного газу № 2190/1718-ТЕ-17 від 25.09.2017 поставив ЖКП «Немішаєве» природний газ на загальну суму 330133,50 грн.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Станом на момент розгляду спору заборгованість відповідача за отриманий природний газ погашена у повному обсязі. Однак оплата за отриманий природний газ здійснена відповідачем з порушенням строків встановлених п. 6.1. договору.

В матеріалах справи містяться банківські виписки по рахунку позивача, з яких вбачається, що відповідач розрахувався за спірними зобов`язаннями по договору постачання природного газу № 2190/1718-ТЕ-17 від 25.09.2017, однак з порушенням строків, встановлених договором.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ за вказаним договором підтверджено матеріалами справи.

У зв`язку з порушенням відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань за Договором, позивачем, враховуючи часткові оплати заборгованості відповідачем, нараховано та заявлено до стягнення з останнього 2961,81 грн пені, 630,93 грн 3% річних та 500,67 грн інфляційних втрат.

Нормами ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

До позовної заяви долучено розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань, з якого вбачається, що 3% річних в сумі 630,93 грн нараховано на прострочені оплати за зобов`язаннями січня, березня та квітня 2018 року, інфляційні в сумі 500,67 грн на прострочені платежі за зобов`язаннями березня та квітня 2018 року.

Судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» перевірено розрахунки позивача та встановлено, що дані розрахунки виконані правильно, відтак заявлені вимоги про стягнення з відповідача 630,93 грн 3% річних та 500,67 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 2961,81 грн, а саме:

- 14,67 грн за зобов`язаннями січня 2018 року на прострочений платіж в розмірі 35000,00 грн за 27.02.2018;

- 2233,13 грн за зобов`язаннями березня 2018 року на суму 62488,62 грн з урахуванням часткових оплат за загальний період з 26.04.2018 по 25.10.2018;

- 714,01 грн за зобов`язаннями квітня 2018 року на суму 9257,35 грн за період з 26.05.2018 по 25.11.2018.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на вимоги Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та заявлених сум.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України, тобто заявлена сума до стягнення пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 11.01.2018 до Договору, яка вступила в дію за згодою сторін з 01.01.2018) сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за вказані вище періоди, суд дійшов висновку, що даний розрахунок є арифметично вірним, а розрахована відповідно до умов п. 8.2. Договору пеня не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, з огляду на що позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 2961,81 грн підлягають задоволенню повністю.

Викладені у відзиві твердження відповідача, що в порушення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивач здійснив нарахування пені за 9 місяців (з 28.03.2018 по 25.11.2018) є необгрунтованими, оскільки, як встановлено судом розрахунок пені виконаний позивачем в межах шестимісячного строку за кожним зобов`язанням окремо, що не суперечить наведеній нормі. При цьому судом також враховано, що відповідачем власного контррозрахунку штрафних санкцій не надано.

Крім того відповідач у відзиві послався на норму ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, згідно з якою у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідач стверджує, що стягнення надмірних штрафних санкцій з ЖКП «Немішаєве», може перешкодити нормальній роботі підприємства.

На думку суду, відповідач таким чином заявив про зменшення належної до стягнення з нього неустойки.

Так, право суду зменшити розмір неустойки у рішенні передбачено також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зазначити, що при застосуванні ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником

У вирішенні питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наразі, обгрунтовуючи наявність підстав для зменшення неустойки, відповідач обмежився формальним посиланням на норму ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та обставини можливого утруднення роботи підприємства відповідача у разі стягнення з нього надмірних штрафних санкцій

Оцінюючи вказані доводи відповідача, судом враховано, що згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

На думку суду, відповідачем належним чином доказово не обгрунтовано суду наявність правових підстав для зменшення належної до стягнення з ЖКП «Немішаєве» неустойки. До того ж, за висновками суду, заявлений позивачем розмір пені не є надмірно великим.

За таких обставин, враховуючи все викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 2961,81 грн пені, 630,93 грн 3% річних та 500,67 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» (07853, Київська обл., Бородянський р-н, смт Немішаєве, вул. Чкалова, буд. 42; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ): 2961 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят одну) грн 81 коп. пені, 630 (шістсот тридцять) грн 93 коп. 3% річних, 500 (п`ятсот) грн 67 коп. інфляційних втрат та 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін