ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. м. Київ Справа № 911/1076/20

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Гомі А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом державного підприємства «Іванківське лісове господарство»,

смт Іванків Київської області,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Рубікон», с. Нове

Залісся Бородянського району Київської області,

про стягнення 278 824,79 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Бреус Є.В., адвокат, свідоцтво від 17.07.2020 № 8169/10;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач - державне підприємство «Іванківське лісове господарство», смт Іванків Київської області (далі по тексту - ДП «Іванківське лісове господарство»), звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 20.03.2020 № 161 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Рубікон», с. Нове Залісся Бородянського району Київської області (далі по тексту - ТОВ «СВ Рубікон»), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором поставки від 11.03.2019 № 103 в загальному розмірі 278 824,79 грн., з яких: 228 594,61 грн. основного боргу, 42 693,35 грн. пені та 4 336,51 грн. процентів річних (за період з 25.07.2019 по 11.03.2020), 3 200,32 грн. інфляційних збитків (за період серпень 2019 - січень 2020) та покласти на відповідача відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до умов Договору поставки від 11.03.2019 № 103 позивач за період дії спірного договору здійснив поставку відповідачу товару за товарно-транспортними накладними на загальну суму 1 669 516,62 грн.; відповідач за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 228 594,61 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача із врахуванням пені і проценти річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.04.2020 позовну заяву від 20.03.2020 № 161 державного підприємства «Іванківське лісове господарство» залишено без руху, зобов`язано позивача усунути недоліки зазначеної позовної заяви у строк не пізніше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

07.05.2020 від позивача - державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до господарського суду Київської області надійшло клопотання від 05.06.2020 № 269, в якому на виконання вимог ухвали суду позивач просив приєднати до матеріалів справи додаткові докази, з метою усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.05.2020 позовну заяву державного підприємства «Іванківське лісове господарство» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1076/20, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15.06.2020.

25.05.2020 до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання від 21.05.2020 № 300 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

12.06.2020 до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 10.06.2020 № 326 про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначив про здійснення відповідачем часткової оплати боргу на суму 20 000,00 грн. за платіжними дорученнями від 20.05.2020 № 1214 на суму 10 000,00 грн. та від 258.05.2020 № 1278 на суму 10 000,00 грн., у зв`язку з чим просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Рубікон» суму боргу в загальному розмірі 258 824,79 грн., а також просив суд повернути державному підприємству «Іванківське лісове господарство» судовий збір в розмірі 300,00 грн. та покласти на відповідача відшкодування позивачу витрати по сплаті судового збору.

15.06.2020 до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання від 15.06.2020 про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 15.06.2020 з`явилась представник позивача, представник відповідача не з`явився. Ухвалою від 15.06.2020 відкладено розгляд справи та заяви від 10.06.2020 № 326 ДП «Іванківське лісове господарство» про зменшення позовних вимог на 06.07.2020.

03.07.2020 до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив від 03.07.2020 на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому відповідач частково не погоджується із заявленим позовом. Так, відповідач твердить, що після відкриття провадження у справі, останнім у відповідності до умов Договору було сплачено позивачу 40 000,00 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями, а саме: від 20.05.2020 № 1214 на суму 10 000,00 грн., від 28.05.2020 № 1278 на суму 10 000,00 грн., від 05.06.2020 № 1344 на суму 10 000,00 грн., від 11.06.2020 № 1368 на суму 10000,00 грн.

При цьому, на підтвердження своїх вимог позивачем представлено товарно-транспортні накладні за липень 2019 року на загальну суму 313 593,56 грн. Разом з тим, з наданої позивачем виписки по рахунку, актів звірки взаєморозрахунків, відповідачем у липні 2019 року було перераховано кошти та повернуто товар на загальну суму 227 376,40 грн. Таким чином, відповідно до зазначених документів, заборгованість відповідача перед позивачем становить 86 217,16 грн. (313 593,56 грн. - 227 376,40 грн.).

Відповідач стверджує, що визначаючи основну заборгованість відповідача у розмірі 228 594,61 грн., у позовній заяві позивач зазначає про сальдо на початок 01.07.2019, де дебет становить 102 377,45 грн. При цьому, посилаючись на ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, відповідач зазначає, що надані позивачем акти звірки взаєморозрахунків не можуть вважатись підставою виникнення зобов`язання та належним доказом наявності заборгованості відповідача за спірним договором, оскільки зазначена сума боргу не підтверджена відповідними первинними документами.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем розраховано пеню за період понад 6 місяців, що суперечить ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Разом з тим, умовами договору не встановлений обов`язок сплати та розмір пені, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 42 693,35 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Також, у відзиві на позов відповідач не погоджується із визначеним позивачем періодом (27.07.2019-11.03.2020) нарахування процентів річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором. Відповідач твердить, що за умовами пункту 2.3. Договору платіж здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця на умовах 100% переоплати, або за усною згодою, на умовах післяоплати. В даному випадку, сторони домовились здійснювати поставку товару на умовах післяоплати. При цьому, строку виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару, спірним договором не визначено. Таким чином, враховуючи положення ст. 530 Цивільного кодексу України та направлену 30.08.2019 на адресу відповідача претензію на суму 238 594,61 грн., яку останній отримав 10.09.2019, обов`язок щодо оплати поставленого товару, на думку відповідача, настав 18.09.2019. Водночас, оскільки відповідачем не визнається в повному обсязі сума позову у зв`язку із ненаданням позивачем належних та допустимих доказів заборгованості на суму 102 377,45 грн., нарахування 3% річних та інфляційних збитків на дану суму відповідач вважає безпідставним.

06.07.2020 до господарського суду Київської області надійшла заява позивача від 30.06.2020 № 358 про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Рубікон» на користь державного підприємства «Іванківське лісове господарство» суму боргу в розмірі 238 824,79 грн., в тому числі: 188 594,61 грн. основної заборгованості, 3 200,32 грн. інфляційних збитків, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 4 336,51 грн. та пеня в сумі 42 693,35 грн., а також просить повернути державному підприємству «Іванківське лісове господарство» судовий збір в сумі 600,00 грн. та покласти на відповідача відшкодування позивачу суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 582,37 грн.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

У судове засідання 06.07.2020 з`явились повноважні представники позивача та відповідача.

Розглянувши у судовому засіданні 06.07.2020 заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

При цьому пунктом 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України в редакції Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки зокрема щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог тощо продовжуються на строк дії такого карантину.

Виходячи зі змісту поданої державним підприємством «Іванківське лісове господарство» заяви від 30.06.2020 № 358 про зменшення розміру позовних вимог, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму позову в частині основного боргу. Заява належним чином направлена відповідачу, відповідно суд в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України приймає зазначену заяву до розгляду.

Відтак у судовому засіданні 06.07.2020 суд оголосив представникам сторін про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог, оголосив, що справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви державного підприємства «Іванківське лісове господарство» від 30.06.2020 № 358 про стягнення з ТОВ «СВ Рубікон» заборгованості у розмірі 238 824,79 грн., з яких:

188 594,61 грн. основного боргу,

4 336,51 грн. 3% річних (за період з 25.07.2019 по 11.03.2020);

8366,94 грн. інфляційних втрат (за період серпень 2019 - січень 2020),

42 693,35 грн. пені (за період з 25.07.2019 по 11.03.2020),

3 582,37 грн. судових витрат.

У судовому засіданні з розгляду справи 06.07.2020 судом оголошено перерву до 14.07.2020, про що представники позивача та відповідача були повідомлені особисто під розпис.

13.07.2020 до господарського суду Київської області надійшла відповідь позивача від 10.07.2020 № 368 на відзив, в якій позивач надав свої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

У судовому засіданні з розгляду справи 14.07.2020 оголошено перерву до 20.07.2020, про що представники позивача та відповідача були повідомлені особисто під розпис.

16.07.2020 до господарського суду Київської області надійшли заперечення відповідача від 16.07.2020 щодо аргументів позивача, викладених у відповіді на відзив, в яких відповідач зазначав, що позивачем подано додаткові докази разом з відповіддю на відзив, при цьому не повідомлено суд про неможливість подати докази у встановлений строк та не подано клопотання про їх приєднання, що є підставою для неприйняття їх до розгляду. Крім того, відповідач заперечує проти представлених позивачем товарно-транспортних накладних за період березень - липень 2019 року, оскільки товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів, а не операцій з поставки товарів. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 по справі № 814/4633/13-а, в яких зазначено, що товарно-транспортна накладна та подорожній лист не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Також, відповідач звертає увагу, що подані позивачем товарно-транспортні накладні не містять підпису вантажоодержувача, а виключно підпис водія у відповідному розділі, що не відповідає ознакам первинного документа. Крім того, з товарно-транспортних накладних не вбачається, на підставі чого здійснювалось перевезення товару, що не дає змоги ідентифікувати, що перевезення здійснювалось за спірним договором поставки від 11.03.2019 № 103. Таким чином, на думку відповідача, представлені позивачем товарно-транспортні накладні не можуть вважатись доказами передачі у власність відповідачу товару, який є предметом договору поставки. Крім того, позивачем не надано доказів направлення відповідачу зазначених товарно-транспортних накладних на підпис та рахунків на оплату поставки. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту поставки відповідачу товару за договором, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, пені, річних та інфляційних збитків, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У судове засідання 20.07.2020 з`явився уповноважений представник відповідача. Представник позивача у судове засідання 20.07.2020 не з`явився та про причини нез`явлення суд належним чином не повідомив.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши позов державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Рубікон» всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

УСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

11.03.2019 між ДП «Іванківське лісове господарство» (постачальник) та ТОВ «СВ Рубікон» (покупець) було укладено Договір поставки № 103 (далі Договір), згідно з яким постачальник зобов`язується відпустити покупцю товар - лісоматеріали круглі, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, передбачених даним Договором. За умовами цього Договору:

- сума цього Договору складається із загальної вартості товару, що буде відпущено покупцю згідно усіх відповідних супровідних документів (п. 2.1. Договору);

- ціна товару визначається згідно діючих цін на момент відвантаження товару, кількість, одиниці виміру якого визначається у протоколі погодження ціни (додаток № 1 до цього Договору), який є невід`ємною частиною даного Договору (п. 2.2. Договору);

- платіж здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця на умовах 100% передоплати, або за усною згодою сторін, на умовах після оплати (п. 2.3. Договору);

- товар відпускається партіями на складі постачальника протягом 10 днів після його оплати (пункт 3.2);

- товар вважається фактично переданим покупцю з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідних супровідних документів (п. 3.4. Договору);

- цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту печатками сторін і діє до 31.12.2019 (п. 9.1. Договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

За умовами пункту 3.1. Договору товар відпускається покупцю після оплати за товар або, у вийняткових випадках, за згодою сторін, на умовах післяоплати згідно з пунктом 2.3. даного Договору.

Товар вважається фактично переданим покупцю з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідних супровідних документів (пункт 3.4. Договору). Право власності на товар переходить до покупця з моменту фактичної передачі йому товару постачальником та підписання уповноваженими представниками сторін відповідних супровідних документів (пункт 1.2. Договору).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання вищевказаного договору поставки позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 1 669516,62 грн. На підтвердження відповідних обставин позивачем долучено до матеріалів справи відповідні товарно-транспортні накладні, а саме:

від 12.03.2019 № 301097 на суму 37 887,65 грн.,

від 12.03.2019 № 301098 на суму 41 713,63 грн.,

від 13.03.2019 № 647627 на суму 41 264,90 грн.,

від 13.03.2019 № 677403 на суму 35 903,22 грн.,

від 14.03.2019 № 785768 на суму 44 417,69 грн.,

від 14.03.2019 № 883287 на суму 42 372,43 грн.,

від 14.03.2019 № 050400 на суму 44 266,55 грн..

від 15.03.2019 № 647631 на суму 41 710,44 грн.,

від 15.03.2019 № 883296 на суму 39 737,90 грн.,

від 18.03.2019 № 583278 на суму 37 982,38 грн.,

від 18.03.2019 № 883312 на суму 38 116,60 грн.,

від 18.03.2019 № 301128 на суму 41 742,97 грн.,

від 19.03.2019 № 883321 на суму 30 164,93 грн.,

від 19.03.2019 № 132129 на суму 2 475,68 грн.,

від 19.03.2019 № 132130 на суму 1 921,43 грн.,

від 19.03.2019 № 301133 на суму 42 084,26 грн.,

від 20.03.2019 № 883327 на суму 43 038,97 грн.,

від 20.03.2019 № 301139 на суму 44 107,93 грн.,

від 01.04.2019 № 647644 на суму 46 742,53 грн.,

від 01.04.2019 № 647649 на суму 42 320,87 грн.,

від 01.04.2019 № 647653 на суму 43 375,36 грн.,

від 01.04.2019 № 748204 на суму 41 711,56 грн.,

від 08.04.2019 № 748263 на суму 14 007,47 грн.,

від 23.04.2019 № 766353 на суму 16 373,26 грн.,

від 23.04.2019 № 766355 на суму 5 059,36 грн.,

від 23.04.2019 № 766356 на суму 4 530,16 грн.,

від 24.04.2019 № 766361 на суму 16 304,92 грн.,

від 24.04.2019 № 766363 на суму 5 100,30 грн.,

від 24.04.2019 № 766364 на суму 4 551,30 грн.,

від 26.04.2019 № 301211 на суму 16 209,00 грн.,

від 26.04.2019 № 301214 на суму 9 514,36 грн.,

від 02.05.2019 № 301219 на суму 16 249,96 грн.,

від 02.05.2019 № 301212 на суму 9 414,90 грн.,

від 03.05.2019 № 301228 на суму 16 147,80 грн.,

від 03.05.2019 № 301230 на суму 9 535,50 грн.,

від 06.05.2019 № 301236 на суму 16 279,20 грн.,

від 06.05.2019 № 301241 на суму 9 595,80 грн.,

від 07.05.2019 № 883490 на суму 16 208,56 грн.,

від 07.05.2019 № 883496 на суму 4 717,36 грн.,

від 07.05.2019 № 883497 на суму 4 636,81 грн.,

від 08.05.2019 № 628749 на суму 16 205,40 грн.,

від 08.05.2019 № 628758 на суму 9 135,00 грн.,

від 10.05.2019 № 725643 на суму 16 289,10 грн.,

від 10.05.2019 № 725645 на суму 3 931,20 грн.,

від 10.05.2019 № 725646 на суму 5 191,20 грн.,

від 15.05.2019 № 647842 на суму 16 420,51 грн.,

від 21.05.2019 № 301297 на суму 16 259,86 грн.,

від 21.05.2019 № 301299 на суму 9 618,76 грн.,

від 22.05.2019 № 301304 на суму 16 377,76 грн.,

від 22.05.2019 № 301307 на суму 9 545,86 грн.,

від 23.05.2019 № 301315 на суму 16 208,56 грн.,

від 23.05.2019 № 301317 на суму 9 576,00 грн.,

від 24.05.2019 № 301324 на суму 16 279,20 грн.,

від 27.05.2019 № 301340 на суму 16 432,20 грн.,

від 27.05.2019 № 301344 на суму 9 590,86 грн.,

від 28.05.2019 № 725744 на суму 16 344,47 грн.,

від 28.05.2019 № 725745 на суму 4 364,10 грн.,

від 28.05.2019 № 725746 на суму 5 332,50 грн.,

від 11.06.2019 № 883664 на суму 16 344,47 грн.,

від 11.06.2019 № 883665 на суму 9 759,60 грн.,

від 13.06.2019 № 883676 на суму 16 344,47 грн.,

від 13.06.2019 № 883682 на суму 9 868,06 грн.,

від 14.06.2019 № 883684 на суму 9 651,60 грн.,

від 14.06.2019 № 883686 на суму 9 651,60 грн.,

від 18.06.2019 № 629092 на суму 4 064,40 грн.,

від 18.06.2019 № 629093 на суму 5 564,26 грн.,

від 03.07.2019 № 629272 на суму 16 432,67 грн.,

від 04.07.2019 № 766703 на суму 16447,96 грн.,

від 08.07.2019 № 766717 на суму 4 657,06 грн.,

від 08.07.2019 № 766718 на суму 4 657,06 грн.,

від 10.07.2019 № 766725 на суму 8 870,40 грн.,

від 10.07.2019 № 766731 на суму 8 870,41 грн.,

від 11.07.2019 № 629400 на суму 16 422,77 грн.,

від 12.07.2019 № 132246 на суму 4 257,01 грн.,

від 12.07.2019 № 132248 на суму 4 967,10 грн.,

від 12.07.2019 № 132250 на суму 4 242,60 грн.,

від 12.07.2019 № 132251 на суму 4 967,10 грн.,

від 15.07.2019 № 766736 на суму 4 225,96 грн.,

від 15.07.2019 № 766737 на суму 4 876,20 грн.,

від 15.07.2019 № 766739 на суму 4 225,96 грн.,

від 15.07.2019 № 766740 на суму 4 876,20 грн.,

від 16.07.2019 № 766747 на суму 4 324,50 грн.,

від 16.07.2019 № 766748 на суму 4 657,06 грн.,

від 16.07.2019 № 766756 на суму 4 657,06 грн.,

від 16.07.2019 № 766758 на суму 4 657,06 грн.,

від 17.07.2019 № 766760 на суму 4 657,06 грн.,

від 17.07.2019 № 766761 на суму 4 657,06 грн.,

від 17.07.2019 № 766763 на суму 4 657,06 грн.,

від 17.07.2019 № 766764 на суму 4 657,06 грн.,

від 18.07.2019 № 766768 на суму 15 989,40 грн.,

від 18.07.2019 № 766773 на суму 16 426,80 грн.,

від 19.07.2019 № 883858 на суму 16 334,56 грн.,

від 19.07.2019 № 883870 на суму 16 460,57грн.,

від 22.07.2019 № 703036 на суму 16 414,67 грн.,

від 22.07.2019 № 703040 на суму 16 437,61 грн.,

від 23.07.2019 № 883881 на суму 16 213,97 грн.,

від 23.07.2019 № 883885 на суму 16 464,60грн.,

від 24.07.2019 № 301659 на суму 16 432,20 грн.,

від 24.07.2019 № 301667 на суму 16 498,80 грн., та акти звірки взаєморозрахунків.

Відповідач доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару суду не надав.

Суд відхиляє посилання відповідача на Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом та позицію Верховного Суду (постанова від 26.06.2019 у справі №814/4633/13-а) про те, що ТТН та подорожні листи не первинними документами, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Так, Наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства аграрної політики та продовольства України, від 29.11.2013 № 961/707 затверджено спеціалізовану форму товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс), що додається (пункт 1) та встановлено, що товарно-транспортна накладна при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) за формою, затвердженою пунктом 1 цього наказу, є обов`язковою для державних лісогосподарських підприємств (структурні підрозділи: лісництва, склади, цехи) при обліку, первинному відпуску та перевезенні деревини автомобільним транспортом (пункт 2).

Цим же Наказом затверджено Інструкцію щодо заповнення спеціалізованої форми товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс).

Вказана спеціалізована форма товарно-транспортної накладної ТТН-ліс формується та друкується лише у єдиній державній системі електронного обліку, містить штрих-код документа (у форматі 2D), який використовується для оперативного зчитування інформації, а також є надійним засобом захисту документа від підробки, є обов`язковою для державних лісогосподарських підприємств, відтак є належним доказом господарських операцій між позивачем та відповідачем з поставки деревини.

З метою досудового врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями від 30.08.2019 № 411/2, від 01.10.2019 № 482/6 та від 24.02.2020 № 134/1, в яких позивач пропонував відповідачу протягом 5-ти банківських днів, з моменту отримання даної претензії, перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму боргу (належним чином засвідчені копії претензії, фіскальних чеків відділення поштового зв`язку та рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень долучені до матеріалів справи).

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що у договорі належним чином не визначено строк оплати, відповідно строк оплати та період прострочення має визначатися в порядку частини 2 ст. 530 ГПК України з моменту пред`явлення вимоги.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд погоджується з тим, що умови укладеного між сторонами договору містять нечітко визначені умови оплати у разі, якщо товар поставляється без попередньої оплати.

Однак, у разі, якщо інший строк оплати не встановлений договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання покупцем, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару, або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Відтак, положення частини другої ст. 530 ЦК України до визначення строку оплати у правовідносинах купівлі-продажу взагалі не застосовуються, а можуть застосовуватися лише для визначення строку поставки (ст. 663 ЦК України).

Згідно зі статтею 263 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Отже, строк оплати поставленого товару настав наступного для після поставки товару за кожною з накладних в порядку ст. 692 ЦК України.

На підтвердження здійснення розрахунків з позивачем за отриманий від нього товар відповідачем представлено суду копії платіжних доручень всього на суму 225 000,00 грн.:

від 22.07.2019 №346 на суму 125 000,00 грн.;

від 31.07.2019 №379 на суму 50 000,00 грн.;

від 21.10.2019 №550 на суму 10 000,00 грн.

в тому числі після відкриття провадження у справі всього на суму 40 000,00 грн., а саме від 20.05.2020 № 1214 на суму 10 000,00 грн., від 28.05.2020 № 1278 на суму 10 000,00 грн., від 05.06.2020 № 1344 на суму 10 000,00 грн., від 11.06.2020 № 1368 на суму 10 000,00 грн.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивачем до суду подано копії ТТН-ліс за липень на суму 313 593,56 грн., оплата за липень та повернення товару відповідачем здійснена на суму 227 376,40 грн., відтак сума боргу відповідача перед позивачем становить 86 217,16 грн. Також суд відхиляє заперечення відповідача щодо подання позивачем інших копій ТТН-ліс за договором після закінчення строку для подання доказів.

Так, позивачем до позовної заяви додано лише неоплачені ТТН-ліс, щодо оплати яких існує спір у справі.

Крім того, на підтвердження вхідного сальдо позивачем було подано підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін Акти звірки розрахунків, згідно з якими станом на період липень - жовтень 2019 року та станом на період 01.01.2019 - 03.03.2020 за відповідачем рахувався борг в сумі 228 594,61 грн. При цьому слід зазначити, що акт звірки взаєморозрахунків станом на період 01.01.2019 - 03.03.2020 підписаний керівником підприємства відповідача - підписантом, який має право вчиняти юридично значимі дії від імені юридичної особи відповідача без довіреності.

Суд зазначає, що акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

При цьому у полі «призначення платежу» платіжних доручень, поданих відповідачем до відзиву, зазначено «оплати за лісоматеріали згідно договору від 11.03.2019» без посилання на конкретну партію поставки (дату, вартість або номер ТТН-ліс), або місяць поставки. Відтак, позивач здійснені відповідачем оплати правомірно зарахував в рахунок погашення заборгованості за попередні поставки в хронологічному порядку.

Відповідно до частини 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні та достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи у судовому засіданні.

Пунктом 7 ухвали від 13.05.2020 позивачу було встановлено строк для подання відповіді на відзив - п`ять днів з дня отримання відзиву. Відповідач відзив направив позивачу 03.07.2020, як свідчить витяг із сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового пересилання, позивач відзив на позов отримав 08.07.2020, позивач відповідь на відзив від 10.07.2020 №368 відповідачу надіслав 10.07.2020, до суду надіслав 11.07.2020, відтак строк на подання відповіді на відзив позивачем не пропущено.

Відповідно до частини 3 ст. 166 ГПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою ст. 165 ГПК України, відтак, до відповіді на відзив додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення позивача (пункт 1 частини 6 ст. 165 ГПК України). Подання позивачем до відповіді на відзив копій оплачених ТТН-ліс, щодо яких відсутній спір, було обумовлено необхідністю спростування наведених у відзиві неправдивих відомостей про стан розрахунків міх сторонами.

Суд погоджується з тим, що у поданих копіях ТТН-ліс наявні підписи вантажовідправника та водія-перевізника, однак відсутні підписи вантажоодержувача.

Разом із тим, по-перше, в оплачених ТТН-ліс (за березень-червень 2019), щодо яких відсутній спір у справі, також відсутні підписи вантажоодержувача. Крім того, матеріалах справи міститься видана ТОВ «СВ Рубікон» та передана ДП "Іванківський лісгосп" довіреність №73 від 03.07.2019, дійсна до 31.07.2019, на отримання ОСОБА_1 лісоматеріалів круглих хвойних порід в кількості 800 куб.м., а за спірними ТТН-ліс за липень лісоматеріалів було поставлено 696,874 куб.м.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ГПК України).

Оцінюючи докази у сукупності, враховуючи визнання відповідачем боргу у підписаних директором актах звірки, у яких перелічені спірні ТТН, враховуючи відсутність посилань відповідача на неотримання деревини та здійснення ним часткових оплат, суд робить висновок про те, що невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо підписання ТТН-ліс та повернення підписаних оригіналів ТТН-ліс продавцю не може слугувати підставою для звільнення відповідача від зобов`язань з оплати отриманого товару. твердження відповідача про існування боргу в сумі 86 217,16 грн. не відповідає дійсному стану розрахунків між сторонами та дійсним обставинам справи.

Відтак суд, перевіривши розрахунок основного боргу із врахуванням часткових оплат після відкриття провадження у справі, встановив, що вартість поставленого та не оплаченого товару, строк оплати якого настав, становить 188 594,61 грн., відтак вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу належить до задоволення в повному обсязі.

Позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов`язання передбачену Договором пеню в сумі 42 693,35 грн. та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 4 336,51 грн. (за період з 25.07.2019 по 11.03.2020) та інфляційні втрати в сумі 3 200,32 грн. (за період серпень 2019 - січень 2020).

Щодо вимог про стягнення пені суд зазначає таке.

Згідно з п. п. 7, 11 ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно до ст. 547 ГПК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Дослідивши положення Договору поставки №103 від 11.03.2019, суд встановив, що сторонами у Договорі не передбачено відповідальність покупця за невиконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені), що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання, відповідно вимога позивача про стягнення пені в розмірі 42 693,35 грн. не належить до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України до розрахунку процентів річних та інфляційних втрат не застосовується.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних за період 26.07.2019 по 11.03.2020, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 4 410,76 грн., суд ухвалюючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України), відтак вказану вимогу позивача слід задовольнити повністю в заявленій сумі 4 336,51 грн.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд бере до уваги рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, відповідно до яких при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунки починається з наступного місяця - червня.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат за період серпень 2019 - січень 2020, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 2 853,86 грн., відтак вказану вимогу позивача слід задовольнити частково в сумі 2 853,86 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов ДП «Іванківське лісове господарство» частково, приймає рішення про стягнення з ТОВ «СВ Рубікон» основного боргу в розмірі 188 594,61 грн., 3% річних в сумі 4 336,51 грн. та інфляційних втрат в сумі 2 853,86 грн.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в сумі 2 936,77 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в сумі 4 182,37 грн., що підтверджується доданим до позову оригіналом платіжного доручення від 13.03.2020 № 848 на суму 4 182,37 грн. Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено відповідною випискою про зарахування коштів.

Виходячи із суми зменшених позовних вимог (всього 238 824,79 грн.) судовий збір мав бути сплачений в сумі 3582,37 грн. Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У заяві про зменшення позовних вимог від 30.06.2020 №358 позивач заявив клопотання про повернення з бюджету надміру сплаченої суми судового збору. Відтак, судовий збір в сумі 4182,37 - 3582,37 = 600,00 грн. належить до повернення позивачу шляхом постановлення відповідної ухвали.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов державного підприємства «Іванківське лісове господарство» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «СВ Рубікон» (07811, Київська обл., Бородянський р-н, с. Нове залісся, вул. Кримська, буд. 2-В, )

на користь державного підприємства «Іванківське лісове господарство» (07200, Київська обл., смт Іванків, вул. Поліська, буд. 22, )

188 594,61 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні шістдесят одну копійку) основного боргу,

4 336,51 грн. (чотири тисячі триста тридцять шість гривень п`ятдесят одну копійку) процентів річних,

2 853,86 грн. (дві тисячі вісімсот п`ятдесят три гривні п`ятдесят копійок) інфляційних втрат,

2 936,77 грн. (дві тисячі дев`ятсот тридцять шість гривень сімдесят сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.08.2020.

Суддя О.В. Конюх