ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. ОдесаСправа № 915/59/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.04.2020

у справі № 915/59/20

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек»

про стягнення 33 374, 50 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» (далі - Підприємство, позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Укрінтек» (далі - Товариство, відповідач) про стягнення штрафних санкцій в розмірі 33 374,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору на постачання товару, відповідач несвоєчасно поставив позивачу товар, у зв`язку з чим, останній нарахував відповідачу пеню та штраф.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 17.04.2020 позов задоволено частково.

Рішення мотивовано тим, що відповідач поставив позивачу товар з порушенням строків передбачених п. 3.1 Договору. Також, судом першої інстанції зроблено власний перерахунок пені та встановлено, що в розрахунку позивача є помилки, які судом були виправлені. Крім цього, господарський суд частково задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені та штрафу на 50%.

Не погоджуючись із вказаним судом рішенням, Підприємство звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині зменшення пені та штрафу скасувати частково, рішення змінити, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в частині зменшення нарахованої пені до 6 291,57 грн. є необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що твердження суду першої інстанції при зменшенні штрафних санкцій про незначний період прострочення не відповідає матеріалам справи, оскільки строк прострочення становить понад 1,5 місяці (53 дні).

Також апелянт зазначає, що відповідачем постійно порушуються зобов`язання по укладеним договорам з позивачем, про що свідчать рішення у справах № 915/1441/19, №915/1442/19, №915/1677/19, №915/1567/19, №915/51/20.

Крім цього, на думку скаржника, судом при вирішенні питання про зменшення розміру штрафу, не враховано майновий стан позивача та те, що позивач є державним підприємством, яке включено до переліку об`єктів, що мають стратегічне значення, а тому усунення значних обігових коштів від участі в реалізації виробничих та фінансових завдань може призвести до негативних наслідків для підприємства, до основних завдань якого віднесено забезпечення ядерної безпеки в державі.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду справи судом учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

26.06.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним і прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази. що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2019 року між Підприємством (покупець) та Товариством (постачальник) було укладено договір на постачання товару, за умовами якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (Додаток до договору № 1.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість товару з ПДВ складає 3 118 683, 72 грн.

За умовами п. 3.1. Договору постачання здійснюється з дати публікації договору в системі ProZorro по 30.10.2019.

Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3 Договору).

Відповідно до п. 11.3.1 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2020 року (п.п. 12.1, 12.2 Договору).

На виконання умов договору відповідачем поставлено товар на зальну суму 3 118 683,72 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:

№ 1443 від 13.06.2019 року на суму 1 532 868, 00 грн. (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 14.06.2019 року);

№ 1752 від 17.07.2019 року на суму 912 808, 50 грн. (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 18.07.2019 року);

№ 1888 від 31.07.2019 року на суму 397 049, 52 грн. (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 01.08.2019 року);

№ 2257 від 16.09.2019 року на суму 6 808, 50 грн. (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 17.09.2019 року);

№ 2955 від 12.12.2019 року на суму 240 252, 00 грн. (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 16.12.2019 року);

№ 3015 від 19.12.2019 року на суму 28 897, 20 грн. (дата отримання товару на складі вантажоодержувача 23.12.2019 року).

Дослідивши наявні в матеріалах справи вищевказані видаткові накладні, які були підписані без зауважень та претензій позивачем та відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач дійсно поставив позивачу товар, а позивач отримав цей товар.

Зазначені первісні бухгалтерські документи безумовно підтверджують факт поставки і приймання-передачі товару продавцем (позивачем) покупцю (відповідачу).

Жодних зауважень або претензій щодо якості та кількості від позивача не надходило.

Однак, судовою колегією встановлено, що товар за двома видатковими накладними № 2955 від 12.12.2019 року та № 3015 від 19.12.2019 року на загальну суму 269 149, 20 грн. відповідачем було поставлено з порушенням строків, передбачених п. 3.1 договору, у зв`язку з чим, позивач нарахував пеню та штраф.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 4.1 Договору у разі порушення зобов`язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, «постачальник» зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Господарським судом було вірно встановлено, що поставка товару на загальну суму 269 149, 20 грн. здійснена з прострочкою. Здійснивши перерахунок розміру пені за порушення термінів постачання товару, судом першої інстанції враховано, що по видатковій накладній № 2955 від 12.12.2019 року на суму 240 252, 00 грн. допущено прострочку поставки на 46 днів з 31.10.2019 року по 15.12.2019 року включно, а по видатковій накладній № 3015 від 19.12.2019 року на суму 28 897, 20 грн. допущено прострочку поставки на 53 дні з 31.10.2019 року по 22.12.2019 року включно.

Отже, позивачем правомірно нарахована пеня, що відповідає умовам договору, а саме п. 4.1., однак при розрахунку суми пені позивач допустив помилку, щодо періодів нарахування пені, яку господарський суд власним розрахунком виправив з чим погоджується колегія суддів, оскільки перевіривши арифметичний та методологічний розрахунок пені господарським судом, суми співпали, та загальна суму пені становить 12 583, 14 грн.

Також, судовою колегією перевірено розрахунок штрафу в розмірі 7 % за прострочення виконання зобов`язання з поставки товару (порушення термінів поставки більше, ніж на 30 днів) на суму 18 840, 44 грн. та встановлено, що розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Отже, нарахування штрафу в сумі 18 840, 44 грн. є обґрунтованим та підставним.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно необґрунтованого зменшення розміру пені та штрафу, то колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції відповідно до конкретних обставин справи зробив правильний висновок про можливість зменшення нарахованої позивачем пені та штрафу на підставі частини 3 статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України, зважаючи на те, що станом на дату подання відзиву Товариство повністю виконало свої зобов`язання за договором, поставка товару на суму 2 849 534, 52 грн. здійснена вчасно, що складає 91, 36 % належного виконання зобов`язання відповідачем, поставка товару на суму 269 149, 20 грн. здійснена з прострочкою, однак в межах дії договору, причина неналежного виконання відповідачем зобов`язань полягає у затримці в оплаті позивачем за відвантажені товарно-матеріальні цінності, що підтверджується банківськими виписками (т.1, а.с. 147-149), заборгованість була погашена позивачем лише після звернення відповідача до суду із позовом (справа № 915/2195/19), що свідчить про недобросовісне виконання обов`язків за договором саме позивачем, оплата за товар в сумі 269 149, 20 грн. позивачем ще не здійснена, порушення договірних зобов`язань зі сторони відповідача були незначними, не створили ніякої небезпеки, не спричинили негативних наслідків для позивача чи для інших учасників господарських відносин та не порушили їх майнові інтереси, позивач не надав доказів на підтвердження наявності збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення строків поставки у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан і сторін, які беруть участь у зобов`язанні, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Змістом вказаної норми Закону не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення пені та штрафу є правом суду. За відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч3 ст.509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Доводи скаржника, що судом не враховано майновий стан позивача та те, що позивач є державним підприємством, яке включено до переліку об`єктів, що мають стратегічне значення, а тому усунення значних обігових коштів від участі в реалізації виробничих та фінансових завдань може призвести до негативних наслідків для підприємства, до основних завдань якого віднесено забезпечення ядерної безпеки в державі, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не наводились відомості та докази щодо майнового стану позивача, настання для позивача негативних наслідків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов`язків, тощо, тому суд першої інстанції не повинен був з`ясовувати це питання за відсутності будь-якого обґрунтування з посиланням на докази з боку позивача.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, враховується також, що Підприємство є державним підприємством, яке включено до переліку об`єктів, що мають стратегічне значення, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що господарським судом вірно задоволено частково клопотання відповідача та зменшено штрафних санкції на 50%, а не на 90%, як просив відповідач.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування закріпленої у ст.233 ГК України норми щодо права на зменшення розміру штрафної санкції, оскільки суд першої інстанції в достатній мірі з`ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою, вважаючи, що даний випадок може вважатись винятковим для зменшення пені та штрафу.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд Миколаївської області ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.04.2020 року - залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

Савицький Я.Ф.